Справа № 307/733/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.05.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 (далі прокурор),
в с т а н о в и в :
постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець с. Лопухів, вул. Зарічна, 21, Тячівського району Закарпатської області, гр. України, одружений, працюючий лісничим Кедринського лісництва Державного підприємства «Брустурянське ЛМГ»,
звільнений від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 цього Кодексу з оголошенням йому усного зауваження, а провадження у справі закрито.
Згідно постанови, ОСОБА_2, обіймаючи посаду лісничого Кедринського лісництва ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» та будучи відповідно до підпункту "е" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" субєктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушив вимоги частини 2 статті 52 цього Закону, а саме, без поважних причин письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, тобто в десятиденний строк з 20 вересня 2017 року до 30 вересня 2017 року з моменту придбання ним 20 вересня 2017 року у власність рухомого майна легкового автомобіля марки "TOYOTA PRADO", 2006 року випуску, вартістю 195 000 гривень, що становить більше 121 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто, на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених станом на 01 січня 2017 року в розмірі 1 600 гривень.
Крім того, ОСОБА_2, обіймаючи посаду лісничого Кедринського лісництва ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» та будучи відповідно до підпункту "е" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" субєктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушив вимоги частини 2 статті 52 цього Закону, а саме, без поважних причин письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, тобто в десятиденний строк з 04 квітня 2018 року до 14 квітня 2018 року з моменту отримання ним доходу 04 квітня 2018 року від відчуження ним рухомого майна легкового автомобіля марки "TOYOTA PRADO", 2006 року випуску, вартістю 240 000 гривень, що становить більше 141 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто, на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених станом на 01 січня 2018 року в розмірі 1 700 гривень.
Зазначеними діями ОСОБА_2 вчинив передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративне правопорушення, повязане з корупцією.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування постанови та прийняття нової, якою просить накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, проаналізувавши апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що така підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, у тому числі, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення.
Разом із цим, за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП (у редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.
Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, у тому числі з обмеженням особистої свободи гр. ОСОБА_2.
Тобто, у даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно зі ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Крім того, згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як убачається з апеляційної скарги прокурор порушує питання про погіршення становища ОСОБА_2, що не свідчить про захист прокурором прав та свобод гр. ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження в справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку субєктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, шляхом внесення змін до ч. 2 ст. 294 КУпАП, тобто позбавлений права оскаржувати рішення судів першої інстанції, постановлені за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, на що вказується й у п. 8 інформаційного листа судової палати у кримінальних справах ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до цієї ухвали усунення вказаних розбіжностей може бути вирішене лише в законодавчому порядку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, ураховуючи вищенаведене, те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження судових рішень суду першої інстанції в справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційну скаргу прокурору як особі, що її подала.

Керуючись ст. ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року, якою ОСОБА_2 звільнений від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 цього Кодексу з оголошенням йому усного зауваження й закриттям провадження у справі, повернути прокурору Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_1, як особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан