17.05.2019 Справа № 756/3792/19
Ун.№756/3792/19
Пр.№3/756/2189/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 164763 від 02 березня 2019 року за ч. 4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 01 березня 2019 року о 23 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Петра Калнишевського, 11, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz ML 350», д.н.з. НОМЕР_1 , вживав алкоголь після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, чим порушив вимоги п. 2.5, 2.10 «є» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, судом встановлено наступне.

Згідно рапорту працівника поліції наряду ГР-358 зазначено про те, що 01.02.2019 року працівниками поліції зупинено автомобіль «Мерседес», у водія якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Дата рапорту не відповідає даті складання протоколу та даті вчинення правопорушення, про який зазначено у ньому.

Крім того, відеозапис з нагрудної камери не містить будь-яких доказів щодо руху автомобілю, вчинення працівниками поліції дій по його зупинці. На цьому відеозаписі зафіксовано ситуацію, яка склалась після зупинки транспортним засобом, встановити те, що працівниками поліції здійснювались дії по затриманню автомобілю, які вчинялись (згідно рапорту) не представляється можливим. Протокол за ст.122-2 КУпАП щодо невиконання водієм ОСОБА_1 вимог про зупинку не складалось, хоча як вбачається з матеріалів, наданих працівниками поліції вони переслідували транспортний засіб деякий час після виявлення в діях водія порушень вимог ПДР.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння є підставою для притягнення до відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП, однак протоколу щодо цього порушення не складалось. Факт відмови від проходження медичного огляду не формує склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 цієї ж статті і доказуванню в даній справі підлягає те, що автомобіль був зупинений саме працівниками поліції, після чого водій вживав алкогольні напої до проведення огляду чи прийняття рішення про звільнення від його проходження.

Працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення на виклик до суду не з`явились.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає у випадку, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Санкція цієї статті передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн., або адміністративний арешт до 15 діб з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст..130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст..62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, судом встановлено відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаної норми Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст..130 ч.4 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст..247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.4 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко