ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 19 січня 2019 року о 23 год. 40 хв., в с. Мішкове-Погорєлове Вітовського району Миколаївської області, водій ОСОБА_1, в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом Renault Rangoo, державний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння №65 від 20.01.2019 р.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що не згоден з оскаржуваною постановою, оскільки вважає, що рішення суду прийняте без врахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду докази, не є достатніми для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, що на думку апелянта, свідчить про порушення процедури направлення водія до медичного закладу та спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Стверджує, що під час проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння у Миколаївському обласному наркологічному диспансері, порушено вимоги розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р.

Зазначає, що в нього не відібрані зразки біологічного середовища та не проведено лабораторних досліджень, як це передбачено Інструкцією, хоча він наполягав на цьому.

Вказує, що незважаючи на його вимогу про відібрання біологічних зразків, огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі проведено за допомогою приладу Драгер. На думку апелянта, це є грубим порушенням вимог Інструкції, оскільки в закладах охорони здоров'я проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічних засобів не передбачено, а передбачено проведення такого огляду лише поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, від якого він відмовився.

Тому вважає, що результати приладу Драгер, в ході його огляду на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, а також висновок щодо результатів медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння №65 від 20.01.2019 р., не можна використовувати як докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того додає, що другий примірник висновку щодо результатів медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння не був йому вручений, як того вимагає Інструкція.

На думку апелянта, огляд на стан сп'яніння відносно нього був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, внаслідок чого вважається недійсним.

Заслухавши ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідків, дослідивши відеозапис, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №260853 від 20.01.2019 р, згідно з яким ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння.

Наведені в протоколі про адміністративне правопорушення дані підтверджуються актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння №65 від 20.01.2019 р., висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, складеного на підставі зазначеного акту, а також результатами тестування на алкоголь.

Ці докази в їх сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з досліджених матеріалів справи, зокрема даним відеозапису, витребуваним апеляційним судом слідує, що ОСОБА_1 не погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, а бажав провести огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі.

Згідно п. 7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

Ці вимоги Інструкції дотримані працівниками поліції.

Так, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння в Миколаївському обласному наркологічному диспансері за допомогою приладу Драгер, та згідно з проведеним тестуванням, вміст етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 склав 0,52%, що значно перевищує гранично допустиму норму (0,2%).

З результатів тестування на алкоголь (а.с. №19) вбачається, що дана копія квитанції містить всі необхідні складові: час та місце проведення тесту, дані про осіб учасників тестування, - лікаря та особу, що тестується, підписи останніх, результат тесту 0,52%. Згідно даної квитанції, тест №17435 був здійснений за допомогою Alcotest 6810, прилад №ARYK0415, принтер №ARAK-5246.

Посилання апелянта на те, що він не погодився з цими результатами не підтверджено матеріалами справи, та спростовуються поясненнями в суді свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (працівників поліції), які пояснили, що у обласному наркологічному диспансері ОСОБА_1 за пропозицією лікаря пройшов медичний огляд за допомогою газоаналізатору Драгер, і не заперечував проти результатів огляду, не висловлював прохання про інший метод проведення медичного огляду шляхом здачі біологічного середовища.

Крім того, провина ОСОБА_1 доводиться його письмовими поясненнями в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він на протязі дня випив бокал пива.

Факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 також підтвердив у закладі охорони здоров'я, де у пункті 16 акта медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння №65 від 20.01.2019 р., лікар, що проводила огляд ОСОБА_1, зазначила зі слів водія, останній вживав спиртне напередодні о 21:00 годині.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що 20.01.2019 р. за наслідками огляду, проведеного о 00 год. 05 хв., у ОСОБА_1 була гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю (а.с. 16-17).

Хоча медичний огляд проведено лише за допомогою приладу Драгер, але це є одним із методів, обраних лікарем. Та обставина, що не було відібрано біологічного середовища не ставить під сумнів результати огляду в медичному закладі, оскільки, як встановив апеляційний суд, в медичному закладі ОСОБА_1 з результатами такого огляду погодився і не просив про відібрання зразків крові або іншого біологічного середовища.

Крім того, Інструкцією передбачено обов'язкове проведення лабораторних досліджень лише на виявлення стану наркотичного сп'яніння, в той час, як ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Тому, наведені в цій частині доводи апелянта є такими, що не відповідають дійсності.

На підставі акта медичного огляду лікарем було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння №65 від 20.01.2019 р., згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 2).

Крім того, з результатами тестування за допомогою приладу Драгер ОСОБА_1 погодився, це засвідчив своїм підписом в квитанції, а також у висновку щодо результатів проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 не погодився з таким діагнозом та звертався з заявою про контрольне дослідження біологічного середовища, апелянтом не надано.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутня форма направлення водія транспортного засобу на виявлення стану алкогольного сп'яніння до медичного закладу, що, на його думку, свідчить про порушення процедури та спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я, є також безпідставними, оскільки вказаний вище документ пред'являється лікарю закладу охорони здоров'я та є підставою для проведення огляду на стан сп'яніння у цьому закладі. Наявність вказаної форми у матеріалах справи не є обов'язковою.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стягнення ОСОБА_1 накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова