ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/514/19 Справа № 206/218/19 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Дніпро

25 квітня 2019 року суддя Дніпровського апеляційного суду Слоквенка Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 5 (п'ять) діб.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 01.01.2019 року близько 11:43 год. - 11:50 год. не виконав вимогу про зупинку ТЗ, чим порушив пп. 2.4 ПДР та був зупинений шляхом переслідування за адресою: м. Дніпро, вул. О. Галича, буд. 64, вибіг з авто та почав тікати, на законну вимогу зупинитися та залишатися на місці не реагував. Вимогу було подано лейтенантом ОСОБА_2 та лейтенантом ОСОБА_3, своїми діями ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам поліцейського, за що передбачена відповідальність ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_4 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не досліджено жодних доказів, які б беззаперечно свідчили про неодноразове повторення поліцейськими законних вимог та яких саме, окрім того, матеріали справи не містять доказів зухвалої поведінки ОСОБА_1, що є обов'язковою ознакою при кваліфікації даного правоворушення за ст. 185 КупАП.

Також зазначає, що судом першої інстанції невірно оцінено, як достатній доказ вчинення ОСОБА_1 злісної непокори, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано, як дівчина, що їхала в авто разом з ОСОБА_1 впізнала останнього, оскільки даний факт жодним чином не свідчить про злісну непокору законній вимозі поліцейського.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Новік С.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, та провадження закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши адвоката Новіка С.В. в інтересах ОСОБА_1 вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, які були досліджені в суді, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, свідченнями поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які послідовно та чітко розказали та показали про обставини скоєння ОСОБА_1 правопорушення, а також відеозаписами із нагрудних камер поліцейських.

Так, стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Піддавши зазначені докази належному аналізу і оцінці, суддя вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме злісної непокори працівникам поліції.

Об'єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об'єктивна сторона: правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов'язків. Суб'єктивна сторона: правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов'язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок" (абзац 2 п.7). Саме це тлумачення є визнаним і сьогодні, на нього посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків, злісна непокора порушника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом встановлено, що ОСОБА_1, відмовився (ігнорував) виконувати наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків, припинити хуліганські дії в громадському місці, вів себе зухвало, його поведінка свідчила про явну зневагу до робітників поліції, які охороняють громадський порядок.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також, розцінюються, як намагання ввести суд в оману доводи ОСОБА_1 про те, що за кермом автівки був не він та вони не могли бачити його оскільки у автівки тоноване скло, оскільки допитані свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність впевнено підтвердили, що бачили водієм саме ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про те що він віддав автівку 31.12.2018 року іншій особі та лише випадково прогулювався поряд із місцем, де знаходилась його автівка 01.01.2019 року, суд вважає неправдивими та такими, що суперечать матеріалам справи та відеозаписам з нагрудних камер поліцейських.

На думку суду, невизнання ОСОБА_1 вини, має на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки вказані вище твердження ОСОБА_1 та захисника, спростовуються матеріалами справи та доказами, отриманими судом безпосередньо під час судового розгляду.

Отже всі вищенаведені докази були вивчені в суді першої інстанції та правильно оцінені. З урахуванням цього, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не було наведено переконливих доводів, які б давали суду підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т АН О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко