Справа № 263/5137/19
Провадження № 3/263/1533/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суду міста Маріуполя Донецької області

у складі головуючого судді: Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

сторін адміністративного провадження:

прокурора Ігнатолі Д.С..,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, незаміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дитина з інвалідністю), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Як вбачається з протоколу від 26 березня 2019 року № 44-01/205/19, який складений Відділом контролю за своєчасністю подання декларацій Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_1 відповідно до наказів прокурора Донецької області від 18 лютого 2016 року № 209-к, від 16 червня 2017 року № 1080-к, від 06 грудня 2017 року № 1953-к є молодшим радником юстиції та відповідно прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням p підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Донецької області. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурор місцевої прокуратури є прокурором органу прокуратури та є особою, яка, згідно зі ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції», відноситься до осіб, що займають відповідальне та особливе відповідальне становище. Відповідно до підпункту «е» частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові та службові особи органів прокуратури є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Таким чином, на підставі ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 була зобов`язана до 01 квітня 2018 року подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідна декларація за 2017 рік подана ОСОБА_1 20 квітня 2018 року о 13 год. 17 вх. У відповідності з даними Реєстру суб`єкт декларування ОСОБА_1 зареєструвалася у ньому 06 грудня 2016 року. Дії по заповненню щорічної декларації за 2017 рік в «особистому кабінеті» розпочала лише 20 квітня 2018 року о 12 год. 03 хв. Разом з тим, при перегляді послідовності дій користувача Реєстру, які вчинила ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 21 квітня 2018 року, встановлено, що до 01 квітня 2018 року вона до «особистого кабінету» не заходила. При цьому, перешкод у доступі до Реєстру у неї не встановлено. Отже, у період з 00 год. 00 хв. 01 січня 2018 року до 24 год. 00 хв. 31 березня 2018 року ОСОБА_1 не виконала належні дії з метою вчасного подання щорічної декларації.

Таким чином, ОСОБА_1 , на порушення вимог частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26 березня 2019 року № 44-01/205/19, ОСОБА_1 була зобов`язана до 01 квітня 2017 року подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідна декларація за 2016 рік подана ОСОБА_1 01 квітня 2018 року о 00 год. 50 хв.

У відповідності з даними Реєстру суб`єкт декларування ОСОБА_1 зареєструвалася у ньому 06 грудня 2016 року. При перегляді послідовності дій користувача Реєстру, які вчинила ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 02 квітня 2017 року встановлено, що дії по заповненню щорічної декларації за 2016 рік в «особистому кабінеті» розпочала лише 01 квітня 2017 року о 00 год. 03 хв. До цього часу починаючи з 01 січня 2017 року вона в особистий кабінет не заходила. При цьому, перешкод у доступі до Реєстру у неї не встановлено. До цього ОСОБА_1 уже подавала декларацію за 2015 рік та знала про існуючий порядок подання декларацій до Реєстру.

Таким чином, ОСОБА_1 , на порушення вимог частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 травня 2019 року указані протоколи об`єднані в одне провадження.

Прокурор Ігнатоля Д.С. підтримав позицію, яка викладена у протоколах про адміністративне правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнала, суду пояснила, що зазначені порушення вчинені нею без умислу, оскільки на той час вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю, яка постійно хворіє. Зокрема, у кінці березня 2017 року її син ОСОБА_3 погано себе почував, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатися за допомогою до лікарів та своїх знайомих, а тому, приїхавши до дому пізно вночі, лише після опівночі мала змогу подати декларацію. Крім цього, вона має двох дітей та є одинокою матір`ю, внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька, проживає у житлі, розташованому у м. Св`ятогорськ, яке їй не належить на праві власності, та вона має право лише ним користуватися. У даному житловому приміщенні відсутній доступ до стаціонарних інтернет-ресурсів та вона має можливість лише використовувати мобільний інтернет, який працює без належної якості. Також, станом на 2018 рік у ОСОБА_1 закінчився строк дії електронного ключа, за допомогою якого можливо здійснити подачу декларації, у зв`язку з чим, намагаючись подати декларацію за 2017 рік, ОСОБА_1 17 квітня 2018 року звернулася з листом на електронну пошту Національного агентства щодо зміни ЕЦП, яке розглянули 20 квітня 2018 року, про що їй направлено відповідний лист в електронному вигляді. У цей же день ОСОБА_1 подано декларацію. Також ОСОБА_1 вказала, що своїми діями вона не намагалася завдати шкоди суспільству чи державним інтересам. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просила провадження у справі закрити, у зв`язку з наявністю поважних причин не подачі декларацій у передбачені законом строки, внаслідок відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статі 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктом правопорушень у цій статті відповідно до примітки є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 15 частини першої статті 1, частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Рішеннями голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 березня 2019 року № № 928, 929 на Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя покладено обов`язок забезпечити направлення до суду відповідно до законодавства протоколів про адміністративні правопорушення від 26 березня 2019 року № 44-01/20519 стосовно ОСОБА_1

ОСОБА_1 , відповідно до запису у трудовій книжці, 14 січня 2011 року призначена прокурором відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді.

Відповідно до наказів прокурора Донецької області від 16 червня 2017 року № 1080-к, 06 грудня 2017 року № 1953-к, 04 червня 2018 року № 397-к, Смагіна ОСОБА_4 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти річного віку.

Згідно з результатами пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій, долученим до адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 щорічну декларацію за 2017 рік опублікувала 20 квітня 2018 року о 13 год. 17 хв., за 2016 рік опублікувала 01 квітня 2017 року о 00 год. 50 хв., за 2016 рік опублікувала 06 грудня 2016 року о 18 год. 40 хв.

Відповідно до переліку суб`єкта декларування з Єдиного державного реєстру декларацій, долученим до адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 має серійний номер сертифікату «…500», видавник ПАТ КБ «ПриватБанк», дата закінчення дії сертифікату 16 квітня 2019 року. Дата реєстрації 06 грудня 2016 року, дата останньої активності 20 квітня 2018 року, дата останніх змін 19 квітня 2018 року.

Згідно з актом про неприбуття до Національного агентства з питань запобігання корупції для ознайомлення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 29 березня 2019 року не прибула до Національного агентства для ознайомлення та підписання протоколу.

Відповідно до довідок Управління праці і соціального захисту населення від 31 травня 2018 року № № , про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами з м. Донецьк.

Відповідно до свідоцтва про народження від 13 грудня 2007 року серії НОМЕР_1 , 02 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_2 , про що вчинений актовий запис № 395, батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_1

Згідно з довідками Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська від 01 грудня 2017 року № 1298/1, від 01 червня 2018 року № 553/1, ОСОБА_3 з 07 грудня 2016 року має статус дитини з інвалідністю, законним опікуном є мати ОСОБА_1 та з 07 грудня 2016 року перебуває під домашнім доглядом.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 червня 2007 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 квітня 2007 року, власником будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_6 .

Згідно з листом електронної пошти Смагіної Г.В., Національне агентство з питань запобігання корупції 17 квітня 2018 року повідомило ОСОБА_1 про надіслання запиту на зміну ЕПЦ та її заявка успішно прийнята.

Відповідно до електронного листа Національного агентства з питань запобігання корупції, адресованого ОСОБА_1 , 20 квітня 2018 року її декларація успішно подана у Єдиний державний реєстр декларацій.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об`єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме: прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням положень ст. 1 Закону № 1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на не своєчасне подання такої декларації.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання про наявність у діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, необхідно з`ясовувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Обов`язковому з`ясуванню підлягають мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень.

Крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП вчинення адміністративного правопорушення умисно). Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У даній справі суб`єктивна сторона правопорушення не доведена, а доводи ОСОБА_1 про наявність поважних причин, через які вона не подала вчасно декларацій, не спростовані у встановленому законом порядку.

Так, під поважними причинами може розумітися неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

ОСОБА_1 під час розгляду адміністративної справи послідовно вказувала на те, що нею вживалися заходи для вчасного подання декларації, проте вона її не подала своєчасно з причин, що не залежали від її волі через наявність у неї дитини з інвалідністю, яка потребує постійного домашнього догляду, що позбавляє її можливості вийти з місця проживання, а також через відсутність у постійному місці її проживання належної комунікації (інтернет доступу), засобами зв`язку із НАЗК вона указує мобільний телефон, та несвоєчасне отримання нею нового ЕПЦ.

Зокрема ОСОБА_1 вказала, що у кінці березня її син ОСОБА_3 погана себе почував, внаслідок чого вона вимушена була звертатися за медичної допомогою, про що вказують медичні документи, та лише уночі 01 квітня 2017 року мала змогу подати декларацію, яка подана о 00 год. 50 хв.

Наведені обставини у спосіб, передбачений ст. 255 КУпАП, ані особою, яка уповноважена на складання протоколу, ані прокурором, який приймав участь у розгляді справи не спростовані та навпаки підтверджуються відомостями, що містяться в матеріалах справи, а саме: електронним листам від НАЗК, медичними довідками, відомостями про власника житла.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні поважні причини невчасного подання ОСОБА_1 декларацій.

Як убачається із наявних протоколів, уповноважена особа на складання протоколу вважала, що поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 . вчасно подати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у ході збору матеріалів по даному факту не встановлено, а також обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для подачі щорічної декларації ти вибір місця її подання покладається на самого суб`єкта декларування і для цього Законом відведено належний період.

Проте, зазначений підхід не узгоджується з принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України) та із принципом невинуватості (ст. 62 Конституції України), який передбачає заборону обвинувачення на припущеннях.

У даній справі, орган, на який Законом покладено обов`язок перевірки дотримання корупційного законодавства, та який відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, повинен був реально перевірити наявність прямого умислу ОСОБА_1 на зволікання з подачею декларацій у передбачені Законом строки та реальну відсутність поважних причин, з точки зору всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зокрема, виходячи із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а не обмежитися лише оцінкою письмових пояснень ОСОБА_1 , оскільки за відсутності наведених ознак не можна констатувати, що винуватість ОСОБА_1 доведено поза розумним сумнівом

У той же час, у протоколі від 26 березня 2019 року № 44-01/206/19 зазначено, що відповідна декларація за 2016 рік подана ОСОБА_1 01 квітня 2018 року о 00 год. 50 хв., що не відповідає дійсним обставинам справи, які долучені до протоколу, оскільки за відомостями така декларація подана 01 квітня 2017 року о 00 год. 50 хв., та ця обставина не може бути залишене судом без належної уваги, оскільки представлений суду протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та суті обов`язку доказування, зокрема часу вчинення правопорушення, який покладений на орган, що склав протокол.

Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_7 Г.В., спрямованого на несвоєчасне подання декларації, а також відсутність доказів реального вчинення правопорушення саме 01 квітня 2018 року щодо не своєчасного подання декларації за 2016 рік, свідчить про відсутність в її діях складу вищевказаного адміністративного правопорушення, а висновки протоколів про протилежне суперечать матеріалам справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 36, ч. 1 ст. 172-6, 245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Музика