Провадження № 33/824/1143/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3,

свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луганськ, українця, громадянина України, номер картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1, який здобув вищу освіту, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та проживає за адресою: АДРЕСА_2,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_3, 25.11.2018 о 02 год. 46 хв. керував автомобілем «VolkswagenTransportet», номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6, та рухався по вул. Генерала Наумова, 13 у м. Києві з явними ознаками наркотичного сп'яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, підвищена жвавість мови). Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_7 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року скасувати та провадження у справі за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, пов'язаного з порушенням п. 2.5 ПДР України закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку з тим, що в нього вилучили водійське посвідчення, при цьому тимчасові права на керування транспортним засобом не надали, він був вимушений залишити автомобіль за вищевказаною адресою та самостійно добиратись до медичного закладу, при цьому маршрут складає близько 18 кілометрів, у зв'язку з чим, останній прибув до лікаря-нарколога приблизно о 06 год. 15 хв.

Апелянт зазначає, що його дії цілком відповідали вимогам законодавства, він погодився пройти медичний огляд, що також підтверджується показами у судовому засіданні працівника поліції ОСОБА_8 і повністю заперечує даним зазначеним в протоколі, де він нібито відмовився, що свідчить про внесення завідомо неправдивих даних у протокол (серія БД № 167463). Судом на дані розбіжності уваги не звернуто.

Окрім того, в матеріалах справи відсутнє направлення до найблищого закладу охорони здоров'я, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_3 у заклад охорони здоров'я для проходження огляду у лікаря-нарколога. Таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Також апелянт зазначає, що з метою недопущення порушення його прав та законних інтересів, він звернувся на «гарячу лінію 102». Відповідно до положень Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. При цьому, розмова на «гарячій лінії 102» записується, однак судом з метою всебічного дослідження всіх обставин справи не витребувано даний запис. Хоча дії ОСОБА_3 в той час були відповідно до триманої консультації.

На думку апелянта, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які знаходяться в матеріалах справи, відібрані не належним чином: на спеціально заготовлених бланках для заповнення та не дописано встановлене, що не дає змоги з'ясувати обставини події правопорушення. З цих пояснень не зрозуміло, яким чином мені пропонувалось пройти огляд на стан сп'яніння та у зв'язку з чим я відмовивя під проходження огляду в медичному закладі, що знову не відповідає дійсності, так як останній не відмовлявся.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника, поліцейських, дослідив письмові докази у справі, та, за відсутності інших клопотань щодо дослідження додаткових доказів або виклику і допиту в суді свідків, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 167463 від 25.11.2018 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 25.11.2018 року о 02 год. 46 хв. від проходження огляду на стан сп'яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2);

- поясненнями інспекторів роти № 5 батальону № 2 полку № 1 УПП у м.Києві ДПП ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції, з яких вбачається, що ОСОБА_3, під час їх чергування, після зупинки його транспортного засобу на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння відмовився;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейських.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, в суді апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які повідомили, що на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп'яніння ОСОБА_3 категорично не відмовлявся, але й не погодився, ставив умови за яких він буде згоден пройти огляд. За весь час перебування свідків на місці події ОСОБА_3 на проходження медичного огляду не погодився.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції п.12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп'яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_3 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи ОСОБА_3 про те, що медичний висновок щодо відсутності у нього станом на 06 годину15 хвилин 25.11.2018 року ознак сп'яніння, доводить його невинуватість у правопорушенні, не заслуговують на увагу, оскільки останній не притягався до відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР України, тобто керування транспортним засобом в стані, зокрема, наркотичного сп'яніння, його дії щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до того ж огляд на стан сп'яніння, результати якого, на думку апелянта, повинні бути враховані в цьому провадженні, був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, отже вважається недійсним.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_3 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 1 лютого 2019 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду міста Києва від 1 лютого 2019 року - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року щодо ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко