Провадження № 33/4820/217/19
Справа № 674/402/19 Головуючий в 1-й інстанції Шклярук В. М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Габая А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює водієм в пункті швидкої медичної допомоги с.Миньківці Дунаєвецького району Хмельницької області,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 384 грн. 20коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 30 грудня 2018 року о 18год. 00 хв. в с.Миньківці по вул.Радянській, 72, Дунаєвецького району Хмельницької області керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння згідно результату алкотесту 6810 «Драгер» №39, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити за відсутності в його діях ознак зазначеного адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною і необґрунтованою. Вказує, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 21 березня по 1 квітня 2019 року з продовженням амбулаторного лікування до 04 квітня 2019 року, тому він не мав змоги бути присутнім в судовому засіданні, в звязку з чим його дружина подала до суду відповідну заяву про відкладення розгляду справи, проте суд розглянув справу у його відсутність. Вважає, що суд порушив його право на захист та справедливий суд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, які також просили провадження в справі закрити на підставі ст.ст. 38, п.7 ст.247 КУпАП, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обовязковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд розглянув справу у відсутність апелянта, який перебував на стаціонарному лікуванні, про що була надіслана відповідна заява про відкладення розгляду справи, як підстави для скасування судового рішення, не можуть бути враховані апеляційним судом.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про слухання справи 18 березня 2019 року та 26 березня 2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах розписками (а.с. 12, 14) та SMS сповіщенням (а.с.13). Доводи захисника, що ОСОБА_2 хворів та в подальшому перебував на стаціонарному лікуванні, в звязку з чим подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи, не можуть бути враховані апеляційним судом, як підстава для скасування постанови суду з закриттям провадження, позаяк в провадженні відсутні обєктивні відомості, що заяви про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 та його членами сімї подавались. Будь-які обєктивні докази, як свідчать матеріали справи, на підтвердження його перебування на стаціонарному лікуванні на момент розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні. Дружина правопорушника - ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду не змогла чітко повідомити суду, кому саме подавала заяву про відкладення розгляду справи, та чому саме заява про відкладення, в разі її подання, не була зареєстрована канцелярією суду.

Відтак, за таких обставин, в випадку нез'явлення особи, що притягується до відповідальності, що була повідомлена про слухання справи, однак не взяла участь в цьому судовому засіданні, за відсутності обєктивних перешкод у цьому, в суду першої інстанції, відповідно до ст.268 КУпАП були всі підстави для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин підстави для скасування постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 відсутні.

Долучені до апеляційної скарги докази не вказують також, що апелянт за станом здоровя не міг залишити медичний заклад.

Суд критично оцінює доводи захисника, що судом було позбавлено ОСОБА_2 права взяти участь в судовому засіданні та надати пояснення, позаяк такі твердження суперечать вищевказаним обставинам, матеріалам справи.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив ОСОБА_2 права на захист і справедливий суд, на увагу не заслуговують. Апелянт відповідно до вимог чинного законодавства отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, своїм підписом у протоколі підтвердив факт розяснення йому поліцейським прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Також під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 в повній мірі скористався своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Відповідно до положень п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 30 грудня 2018 року був складений поліцейським СРПП Дунаєвецького ВП капралом поліції ОСОБА_5, того ж дня, о 18год. 00 хв. в с.Миньківці по вул.Радянській, 72, Дунаєвецького району Хмельницької області ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2163», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку з застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, що підтверджується даними результату огляду за допомогою спеціального приладу Drager alcotest 6810, прилад № ARBL-0783, ARBM - 5322 з результатом 0,95 ‰ (а.с. 3), даними акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.6,7) та даними відеозапису (а.с. 10).

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані спяніння.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Як видно з долученого поліцейськими до справи відеозапису фіксування порушення, дослідженого судом першої інстанції, ОСОБА_2 в присутності двох свідків погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, під час якого було встановлено факт перебування у стані алкогольного спяніння (покази тесту 0,95 %о). Також на відео видно, що ОСОБА_2 визнавав факт вживання ним алкоголю та повідомляв працівникам поліції в присутності свідків, що вживав горілку. Будь-яких зауважень з приводу результату огляду від ОСОБА_2 не надходило.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, як і недотримання працівниками поліції процедури проведеного огляду, допущено не було. Підстав для скасування постанови суду та закриття провадження в звязку з відсутністю як складу правопорушення, так і закінченням строків накладення стягнення, під час апеляційного розгляду не здобуто.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя