ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/5/19Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 33/817/147/19 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Підволочиського районного суду від 18 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Підволочиського районного суду від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобоми на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 18 грудня 2018 року о 14-50 год. на 191 км автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка керував транспортним засобом марки «Форд Ескорд», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння - відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Підволочиського районного суду від 18 лютого 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку із відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необєктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Посилається, що із відеоматеріалів із нагрудних камер працівників поліції не можливо зробити висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки така відеофіксація проведена фрагментарно, не відображає усіх фактичних обставин справи, зокрема, факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, факту зупинки транспортного засобу працівниками поліції та складення щодо нього постанови за ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім цього, зазначає, що у письмових поясненнях свідків відсутні відомості про керування ним транспортним засобом.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено з істотними порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, обставини, які зазначені у протоколі не відповідають фактичним обставинам події.

Вказує на порушення працівниками поліції вимог закону щодо безперервності фіксування події за допомогою ведення відеозапису.

Посилається на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження його належного повідомлення про час та місце слухання справи, тому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки у зв'язку із перебуванням на тривалому стаціонарному лікуванні не зміг взяти участь у судовому розгляді, а копію постанови суду отримав лише 25 березня 2019 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2018 року №184712 поліцейським СРПП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 зафіксовано факт керування 18.12.2018 року о 14 год. 50 хв. на 191 км автодороги Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам'янка водієм ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Форд Ескорд», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння на місці та у медичному закладі у присутності двох свідків.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст. 254,256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан спяніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вказали, що 18.12.2018 року були свідками того, як водій ОСОБА_1 відмовився у категоричній формі від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора "Драгер" та в медичному закладі.

Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а згідно з п.2.5. вказаних Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан спяніння, його дії та ознаки спяніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки факт відмови від проходження від огляду на стан спяніння, що є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння працівниками поліції зроблена у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоровя України 09 листопада 2015 року №1452/735 у присутності двох свідків, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора Drager та у медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом та працівники поліції його не зупиняли спростовуються наявними у матеріалах справи відеозаписами із нагрудних камер поліцейських та постановою від 18.12.2019 року серії ДПО18 №923106 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у зв'язку із порушенням п.2.1 (а ) ПДР України (відсутність у особи, яка керує транспортним засобом посвідчення водія відповідної категорії).

Щодо надання працівниками поліції матеріалів відеофіксації не у повному обсязі, та порушення принципу безперервності відеофіксації, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки це жодним чином не впливає на зафіксовану інформацію та ті обставини, які мають значення для справи.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, і на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки. Проте, законодавцем не встановлено імперативної вимоги щодо обов'язкового долучення до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, їх обсягу чи безперервності здійснення.

Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в письмових поясненнях не вказали відомостей про керування ним транспортним засобом є безпідставними, так як відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоровя України 09 листопада 2015 року №1452/735, свідки повинні бути лише присутні при огляді на стан спяніння та засвідчити факт проходження такого огляду чи відмови від нього.

Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з істотним порушенням вимог ст.256 КУпАП на увагу не заслуговують, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Доводи апелянта про порушення принципу повноти та об'єктивності, а також його права на захист у зв'язку із розглядом даної справи місцевим судом без його участі є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 повідомлявся про виклик до суду, однак не зявився та клопотань про відкладення справи не подавав. Окрім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП для забезпечення всебічності, повноти й об'єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадженні у справі - відсутні.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_1, який хворів, копію вказаної постанови він отримав лише 25.03.2019 року, тому йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду від 18 лютого 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис