КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3414/2019 Постанова винесена суддею Галигою І.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Мещанінова А.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Мещанінова А.М. на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка Макарівського району Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 15 травня 2019 року о 19 год. 30 хв. по вул. Празька в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат тесту склав 1,44 %, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Мещанінов А.М., вважаючи постанову суду незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи, без дослідження та надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції не було дотримано вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП.

Зокрема, зазначає, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснював, що коли до його автомобіля під`їхав автомобіль патрульних поліцейських, то він перебував у своєму автомобілі на місці водія, а біля автомобіля знаходився його знайомий ОСОБА_2 , якому він подзвонив та попросив щоб той завіз його додому, оскільки, повертаючись додому, по дорозі посварився з керівником підприємства через заборгованість по зарплаті та, перебуваючи у стресовому стані, зупинився на обочині та випив горілки. Після того, як ОСОБА_2 від`їхав по роботі, але повинен був повернутися, працівники поліції запідозрили ОСОБА_1 в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, але у зв`язку з відсутністю у них спеціального приладу «Драгер», вони не змогли йому запропонувати пройти тест на стан алкогольного сп`янінні, а зателефонували іншим патрульним поліцейським, які прибули через 30-40 хвилин та провели огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», який показав, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. До закінчення складання протоколу патрульними поліцейськими повернувся ОСОБА_2 , якому було запропоновано написати розписку про те, що він зобов`язується доставити автомобіль до місця проживання ОСОБА_1 .

Більш того, наявний в матеріалах справи, відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а саме керування транспортним засобом, як однієї із складових правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а лише містить процесуальну послідовність складання протоколу.

Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що огляд ОСОБА_1 був проведений з порушенням вимог Інструкції, оскільки жодного свідка на відеозапису не зафіксовано, як під час проведення тесту на приладі «Драгер», так і під час складання протоколу, хоча в матеріалах справи містяться пояснення свідків та їх підписи у протоколі, тому дані докази є не належними, а самі свідки не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх фактичних обставин справи.

Також є безпідставними посилання суду першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення саме на пояснення свідків, на роздруківку результатів тесту приладу «Драгер», акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки дані докази доводять лише факт знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечує і сам ОСОБА_1 , проте вони ніяким чином не доводять факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, на який посилається суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 , то відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, на думку апелянта, наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а навпаки спростовується поясненнями свідка ОСОБА_2 , який був безпосереднім учасником даних подій, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Мещанінова А.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, з показником вмісту алкоголю 1,44 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено 1,44 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчив, що з результатами згоден, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з показником тесту 1,44 ‰.

Що стосується наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 про те, що, коли до його автомобіля під`їхав автомобіль патрульних поліцейських, то він автомобілем не керував, а перебував в ньому на місці водія і біля автомобіля знаходився його знайомий ОСОБА_2 , якому він подзвонив та попросив щоб той завіз його додому, оскільки, повертаючись додому, по дорозі посварився з керівником підприємства через заборгованість по зарплаті та, перебуваючи у стресовому стані, зупинився на обочині та випив горілки. Після того, як ОСОБА_2 від`їхав по роботі, але повинен був повернутися, працівники поліції, запідозривши його в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, провели огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», який показав, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та, що до закінчення складання протоколу патрульними поліцейськими повернувся ОСОБА_2 , якому було запропоновано написати розписку про те, що він зобов`язується доставити автомобіль до місця його ( ОСОБА_1 ) проживання, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються рапортом інспектора батальйону із забезпечення супроводження ДПП ОСОБА_5 , згідно якого, 15.05.2019 року о 18 год. 30 хв. по вул. Празька, 1 в м. Києві було зупинено автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у якого під час перевірки документів були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння очей, та запропоновано водію пройти тест за допомогою пристрою "Драгер", або відвідати медичний заклад та лікаря нарколога, на що водій пройшов тест за допомогою приладу Драгер, який показав 1,44 ‰, на місце зупинки було викликано екіпаж УПП №451 для оформлення адмінматеріалів за ст. 130 КУпАП та протоколу ДПР18 № 347669.

При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 не вказано про те, що він не керував транспортним засобом, а лишевласноручно зазначено, дослівно, «по закону №63» та проставлено у протоколі підпис про ознайомлення з його змістом.

А тому такі пояснення ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_2 про те, що 15.05.2019 року о 16 - 17 год. йому зателефонував ОСОБА_1 та сказав, що йому потрібна його допомога, що потрібно перегнати його автомобіль, так як він випив алкоголь через проблеми на роботі, але про поліцію він нічого йому не говорив. Коли він до нього під`їхав на вул. Празьку, 3, біля ігрових автоматів, автомобіль стояв на обочині, а ОСОБА_1 сидів в автомобілі та вживав алкоголь. Потім йому надійшло замовлення, так як він працює таксистом, і він від`їхав, а коли через півгодини повернувся, то біля ОСОБА_1 вже була поліція, і вже був складений протокол, при ньому протокол не складався і огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився. Працівники поліції його ні про що не питали, тому він їм нічого не говорив про те, що його викликав ОСОБА_1 . Вони лише попросили його надати водійське посвідчення та запитали чи зможе він перегнати автомобіль ОСОБА_1 , на що він погодився та підписав про це документи. Після цього він залишив свій автомобіль на обочині, відігнав автомобіль ОСОБА_1 на Лівий берег до місця його проживання, та повернувся на таксі за своїм автомобілем. При цьому зазначив, що у його присутності ОСОБА_1 казав працівникам поліції, що не згоден зі складеним протоколом, оскільки він нікуди не їхав, але працівники поліції сказали, що вони нічого зробити не можуть, так як їх викликали інші працівники поліції, які і склали протокол, а вони лише чекали його ( ОСОБА_7 ), щоб передати йому автомобіль, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення не лише спростовуються вищенаведеними доказами, а й суперечать поясненням самого ОСОБА_1 щодо обставин, часу і послідовності прибуття як працівників поліції, так і свідка ОСОБА_2 , та відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, на якому відсутні заперечення ОСОБА_1 щодо складеного протоколу з тих підстав, що він не керував транспортним засобом.

Крім того, свідок ОСОБА_2 є знайомим ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

Та обставина, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо в суді не допитувались, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а хронологія зафіксованих на відеозаписі подій спростовує припущення захисника Мещанінова А.М. в апеляційній скарзі про те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутніми під час відібрання у них пояснень та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника Мещанінова А.М.про те, що обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Мещанінова А.М. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Мещанінова А.М.залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.