Номер провадження: 33/813/91/19
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., при секретарі судового засідання Пойзнер В.Є., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_6, розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2018 року, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого слюсарем, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,а також стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 12.08.2018 року близько 03 год. 50 хв. на вул. Миколаївська дорога, 287-а в м. Одесі, ОСОБА_1 , порушивши вимоги п. 2.9-а Правил дорожнього руху, керував автомобілем «Toyota» (номерний знак НОМЕР_1 ) у стані алкогольного сп`яніння, встановленого в результаті тестування алкотестером «Драгер».

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

1) суд першої інстанції не врахував послідовні пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, а знаходився поряд з водієм;

2) суд не перевірив, чи був належним чином сертифікований прилад для тестування на стан алкогольного сп`яніння;

3) у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , а свідки, які могли б підтвердити, що автомобілем керувала інша особа, - не допитані.

Посилаючись на наведені доводи, захисник просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення.

ОСОБА_1 у додаткових поясненнях до апеляційної скарги зазначив наступне:

- із висновками за результатами тестування газоаналізатором Drager «Аlcоtest 6810», №АRВL-0796 він не згоден у зв`язку з тим, що він не дозволений до використання МОЗ та Держспоживчстандартом України;

- в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначений підпункт п. 2.9. ПДР, порушення якого йому інкримінується та за яке передбачено стягнення за ст. 130 ч.1 КУпАП;

- матеріали справи не містять відеозапис з нагрудної камери поліцейських, що є порушенням вимог Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року, а також вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року.

На підставі зазначених доводів, ОСОБА_1 просить постанову суду 1-ої інстанції відносно нього скасувати.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 не був за кермом, натомість, ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу із додатковими поясненнями до неї в повному обсязі та просив її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши докази у справі, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази:

- протокол серії БД №419987 від 12.08.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- результатом тестування на алкоголь на алкотестері «Драгер», яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, зокрема у порушенні вимог п. 2.9-а Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, зі змісту протоколу серії БД №419987 від 12.08.2018 року видно, що 12.08.2018 року, близько 03 год. 50 хв., на вул. Миколаївська дорога, 287-а в м. Одесі, ОСОБА_1 , порушивши вимоги п. 2.9-а Правил дорожнього руху, керував автомобілем «Toyota» (номерний знак НОМЕР_1 ) у стані алкогольного сп`яніння, а з роздруківки результатів тестування газоаналізатором Drager «Аlcоtest 6810», №АRВL-0796 випливає, що результат тесту становить 1,17 проміле (а.с. 1, 2).

З акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) випливає, що ОСОБА_1 погодився з результатами тестування.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4, 5) про те, що 12.08.2018 року вони були свідками тестування водія ОСОБА_1 приладом «Драгер», яке показало позитивний результат 1,17 проміле. Від проходження огляду у медичному закладі, водій відмовився.

Відповідно до приписів п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що вони є безпідставними з огляду на таке.

Так, довід захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а знаходився поряд з водієм, спростовується поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про те, що проводилося тестування на стан алкогольного сп`яніння саме водія - ОСОБА_1 . До того ж, в суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав свою вину, а пояснень про те, що не він керував транспортним засобом не давав ані під час складання протоколу, ані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив сертифікацію спеціального приладу, із застосуванням якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, є слушним, але під час апеляційного розгляду цей недолік був усунутий.

Так, відповідно до наданого на запит апеляційного суду свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, газоаналізатор Drager «Аlcоtest 6810», №АRВL-0796 пройшов повірку 17.07.2018 року, а термін дії свідоцтва - до 17.07.2019 року.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейських, що є порушенням Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а не обов`язком. Окрім того, апеляційний суд враховує, що Інструкція про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року є внутрішнім документом Департаменту Національної поліції, офіційно не опубліковувалась та її обов`язкове застосування не передбачено вимогами чинного КУпАП.

Щодо не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення підпункту п.п. 2.9. Правил дорожнього руху, що на думку ОСОБА_1 є порушенням вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, апеляційний суд вважає слушними, проте при складенні матеріалів справи, ним зауваження щодо правильності змісту протоколу не подавалось та суд першої інстанції, правильно встановивши обставини вчинення правопорушення вірно послався на порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.9.а Правил дорожнього руху.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обгрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2018 року, відносно ОСОБА_1 про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца