КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 , його захисників - адвокатів Кормушина Ю.О. і Алексаняна Р.М. та представника Київської митниці ДФС - Захарова А.О., розглянувши апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС - Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року в справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471, ч.1 ст. 483 МК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2019 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ) визнаний винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вилучені кошти, згідно протоколу про порушення митних правил №0045/12500/19, а саме 20 000 доларів США, що становить 555 110 грн. 50 коп. (згідно курсу НБУ станом на 31.01.2019 року за 100 доларів США 2775-5525 грн.) повернуто громадянину України ОСОБА_1 ОСОБА_1 ).

Також цією постановою провадження в справі відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування рішення про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України з підстав передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, суддя зазначив, що під час розгляду даної справи не встановлено будь-яких дій ОСОБА_1 , які б були спрямовані на переміщення товару, а саме валюти в розмірі 20 000 доларів США з приховуванням від митного контролю та утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, а інших беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження вчинення останнім таких дій митним органом не надано.

Згідно постанови, 31.01.2019 р. о 20 год. 29 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який відлітав до ОАЕ, м. Дубай, літаком авіакомпанії «FLYDUBAI», рейсом №730, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає початок «зеленого коридору», у ОСОБА_1 була виявлена готівка в розмірі 29 000 доларів США, що знаходились: 9000 доларів США в кишені джинсів одягнених на ньому та дві пачки по 10 000 доларів США за поясом джинс пасажира і були прикриті сорочкою. Зазначена готівка переміщувалась способом, що утруднює виявлення.

З виявленої суми пасажиру було пропущено 9 000 доларів США, а решту грошових коштів, а саме 20 000 доларів США вилучено згідно протоколу про порушення митних правил №0045/12500/19.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил і порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

На дану постанову представник Київської митниці ДФС України Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2019 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушень митних правил, передбачених ст. 471, ч.1 ст. 483 МК України та на підставі ст. 36 КУпАП накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст. 483 МК України, у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на безпідставне закриття провадження в справі відносно ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 МК України та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях останнього складу даного адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема положень ст. 7 КУпАП.

При цьому зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» визначено, що використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо).

Також апелянт вказує, що під час проходження митного контролю 31.01.2019 року громадянин України ОСОБА_1 не мав відповідних документів, передбачених Інструкцією НБУ від 27.05.2008 №148, що підтверджують зняття ним готівки з власного рахунку у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції), а отже, останній не мав можливості здійснити переміщення виявленої у нього готівки в порядку, визначеному законодавством України.

Таким чином представник митного органу вважає, що встановлені судом фактичні обставини, зокрема, обраний спосіб проходження митного контролю по «зеленому коридору», спосіб розміщення виявленої готівки - на тілі, за поясом джинсів, одягнених на громадянина, які були прикриті сорочкою одягненою на випуск, а також відсутність будь-яких документів визначених пунктом 2 розділом 2 Інструкції НБУ від 27.05.2008 №148, свідчать про те, що громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 483 МК України.

Вислухавши пояснення представника Київської митниці ДФС на підтримку доводів апеляційної скарги; пояснення ОСОБА_1 та його захисників, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції; перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, ст. 489 МК України суддя (посадова особа) зобов`язаний всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 471 МК України передбачає адміністративну відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 своїми діями, які полягали у проходженні митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки в сумі, що не перевищує 10 000 євро, або еквівалент цієї суми в іншій валюті, в порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, не подав на момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації і до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил з приводу декларування до інспекторів митниці не звертався.

Під час апеляційного розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, встановлені судом першої інстанції.

Так в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ) пояснив, що відлітав з України з метою відкрити власний ресторан в м. Дубаї, ОАЕ та перевозив із собою гроші в розмірі 29000 доларів США, які він розділив на три частини, зокрема 9000 доларів США помістив у кишеню джинсів, а решту 20000 доларів США розклав по 10000 доларів США, загорнув у білий папір та заклеїв скетчем, після чого поклав два згортки за пояс джинсів, що були одягнені на ньому. Вказані грошові кошти він розділив на три часини, загорнув та заклеїв з метою безпеки, оскільки вивозив велику суму та прямував з м. Суми до аеропорту на громадському транспорті. Наголошував, що вся готівка належить йому особисто, він отримав її від продажу квартир в м. Суми, на підтвердження чого має відповідні документи. Вказував, що правопорушення вчинив ненавмисно, наміру приховати валюту у нього не було, а декларацію не заповнював через незнання митного законодавства України, оскільки раніше ніколи не вивозив таку суму.

Просив не конфісковувати вилучені кошти, оскільки всі підтверджуючі походження валюти документи він надав, а застосування конфіскації предметів порушення митних правил, у даному випадку, буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, оскільки покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суд першої інстанції зазначив, що оскільки грошові кошти, які ОСОБА_1 перевозив з собою дійсно належать останньому, мають законне походження і отримані були від продажу двох квартир у м. Суми. Крім того, наміру приховати гроші або уникнути декларування у нього не було і дане правопорушення він вчинив через незнання митного законодавства України, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що конфіскація вилучених грошей не сприятиме вихованню ОСОБА_1 та попередженню вчиненню ним нових правопорушень, а лише негативно вплине на його матеріальне становище.

За приписами статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його пояснення надані в судовому засіданні та дійшов обґрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації вилучених грошових коштів.

При цьому, суд врахував, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, наміру приховати гроші або уникнути декларування у нього не було, правопорушення вчинив з необережності через незнання митного законодавства України, що предмет правопорушення (грошові кошти) має законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування, який не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами, а порушення митних правил полягає лише в тому, що цей предмет не було письмово задекларовано правопорушником і жодних інших негативних наслідків у виді завдання майнової шкоди державі або збитків у вигляді не сплати митних платежів не настало, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для конфіскації вилучених грошових коштів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06.11.2008 року).

За таких обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, природу походження грошових коштів, ту обставину, що інтересам держави шкода завдана не була, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку не є пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

Доводи апеляційної скарги представника митного органу про те, що обраний ОСОБА_1 спосіб проходження митного контролю по «зеленому коридору», спосіб розміщення виявленої готівки - на тілі, за поясом джинсів, одягнених на громадянина, а також відсутність будь-яких документів визначених пунктом 2 розділом 2 Інструкції НБУ від 27.05.2008 №148, свідчать про те, що громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження факту переміщення ОСОБА_1 грошових коштів з приховуванням від митного контролю з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення цих коштів, а поміщення ОСОБА_1 готівки за пояс джинсів, з урахуванням його пояснень про те, що вказані грошові кошти він заховав з метою уникнути їх викрадення, оскільки прямував з м. Суми до аеропорту на громадському транспорті та з огляду на положення постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2005 року №8, не охоплюється поняттям приховування товару від митного контролю в розумінні частини 1 статті 483 МК України.

До того ж аналогічні доводи вже були предметом перевірки суддею місцевого суду, який обґрунтовано не прийняв їх до уваги, зазначивши, що наявні в матеріалах справи дані у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 не вчиняв дій спрямованих на переміщення товару, а саме валюти в розмірі 20 000 доларів США з приховуванням від митного контролю, а вказані митним органом дії ОСОБА_1 не належать до ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2019 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника Київської митниці ДФС, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 527 МК України, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. - залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року в справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471, ч.1 ст. 483 МК України - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Сілкова