КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1728/2019 Постанова винесена суддею Кабанячим Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно

ОСОБА_3 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Євпаторія, АР Крим, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Юрківа В.В. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену згідно з протоколу про порушення митних правил № 0035/12500/19 валюту - 1 400 доларів США повернуто ОСОБА_3

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. та витрати, понесені на транспортування предметів правопорушення, в розмірі 07 грн. 12 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 26 січня 2019 о 10 год. 45 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» ОСОБА_3 , яка відлітала до Італії, м. Венеція, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом № 335, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо вивезення за межі митної території України, тобто засвідчила про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає початок «зеленого коридору», та вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій, на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України ОСОБА_3 було задано запитання щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має приблизно 12 000 доларів США. Після цього пасажирку було запрошено пройти в службове приміщення митниці (зону митного контролю) та пред`явити всю наявну готівку, де пасажиркою було видано готівку в розмірі 12 741 доларів США, що знаходились в одному з відділень гаманця пасажирки, який знаходився в дорожній сумці пасажирки.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування та зі слів ОСОБА_3 вся готівка належить їй особисто.

З виявленої суми пасажирці ОСОБА_3 пропущено 11 341 доларів США (що становить в еквіваленті 10 000 євро згідно курсу НБУ на 26.01.2019), а протоколом про порушення митних правил вилучено 1 400 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні, роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталась.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України ОСОБА_3 , яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для резидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 зі змінами, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Юрків В.В., оспорюючи висновки суду першої інстанції лише в частині незастосування до ОСОБА_3 . конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Бориспільського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до неї стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацію валюти у сумі 1 400 доларів США.

За доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про незастосування до ОСОБА_3 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти суперечать вимогам національного законодавства, а також є необґрунтованими з точки зору положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, які застосував суд першої інстанції.

Зокрема, апелянт зазначає, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України, тобто встановлена законом і чинним законодавством не передбачено можливості звільнення порушника від застосування щодо нього конфіскації предметів порушення митних правил. Жодних заборон на конфіскацію предметів порушення митних правил Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннями Європейського суду з прав людини не встановлено. Натомість, у пункті 33 рішення у справі "Ізмайлов проти Росії" зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон України, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з нею, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Як стверджує апелянт, під час провадження в справі та судового розгляду не було встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація валюти у сумі 1 400 доларів США буде для ОСОБА_3 "надмірним індивідуальним тягарем", а співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дає підстави вважати, що застосування положень санкції ст. 471 МК України щодо конфіскації валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 486 МК України, ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 5 ст. 529 МК України порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Отже, такий порядок застосовується відповідно до ст. 294 КУпАП, положеннями частини 7 якої визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана представником Київської митниці ДФС лише в частині накладеного на ОСОБА_3 заходу адміністративного стягнення, за відсутності підстав для перегляду судового рішення з усіх вирішених у постанові питань, встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини вчинення правопорушення, доведеність вини ОСОБА_3 за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Що стосується заходу адміністративного стягнення та висновку судді місцевого суду про повернення ОСОБА_3 . вилучених під час здійснення провадження про порушення митних правил валютних цінностей, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, визначеного у ст. 471 МК України, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності заслуговують на увагу, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, при винесенні постанови суддя місцевого суду не дотримав вимог глави 67 МК України та ст.ст. 23, 33 КУпАП, що призвело до неправильного застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення.

Так, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України, валютні цінності є товарами.

За змістом положень ст. 197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України", затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 червня 2008 року за № 520/1511 (чинної на момент вчинення правопорушення та прийняття судом рішення в справі) фізична особа незалежно від віку має право вивозити за межі України і ввозити в Україну готівку і банківські метали відповідно до норм, передбачених цією Інструкцією; митна декларація є підставою для вивезення (увезення) зазначеної у ній готівки і банківських металів і здійснення операцій за дорученням резидента або нерезидента протягом одного року з часу оформлення декларації; фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до законодавства України; фізична особа-резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі; вивезення за межі України фізичними особами-резидентами готівки в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, здійснюється за наявності документів, що підтверджують зняття ними готівки з власних рахунках у банках, і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро.

Таким чином, валютні цінності є товарами, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України, а тому в разі, якщо вони є безпосередніми предметами порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, то підлягають обов`язковій конфіскації.

Із матеріалів справи слідує, що безпосередніми предметами правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є валютні цінності в розмірі 1 400 доларів США, які ОСОБА_3 не задекларувала при переміщенні через митний кордон України.

Відповідно до ст. 466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування відносно нього додаткового стягнення, а саме конфіскації предметів порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, щодо товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України. Жодним із рішень Європейського суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил і санкція статті 471 МК України, яка, окрім адміністративного стягнення у виді штрафу, передбачає конфіскацію безпосередніх предметів правопорушення - товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, визнається Європейським судом з прав людини допустимою частиною регуляторного механізму держави, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення Конвенції не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції») наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод критерію правомірності позбавлення майна, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Приймаючи постанову про накладення на ОСОБА_3 за ст. 471 МК України адміністративного стягнення у виді штрафу, без конфіскації товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України, суддя місцевого суду виходив з того, що переміщувана ОСОБА_3 валюта має законне походження і жодних негативних наслідків від її дій, пов`язаних з недекларуванням валюти не настало; державі не завдано майнової шкоди чи збитків у вигляді несплати митних платежів; конфіскація переміщуваної грошової суми покладатиме на ОСОБА_3 «індивідуальний надмірний тягар», поставить її у скрутне матеріальне становище і та не сприятиме її вихованню та попередженню вчинення нових правопорушень. За вказаних обставин, суддя дійшов висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які дані про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 валюти не відповідає принципу пропорційності, покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Посилання судді місцевого суду в постанові на низку обставин, які фактично утворюють об`єктивну сторону та суб`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_3 порушення митних правил, а також на легальне походження не задекларованої валюти і відсутність майнової шкоди внаслідок вчинення правопорушення не є законною підставою для звільнення правопорушниці від додаткового стягнення.

Немає в матеріалах справи і жодних доказів, які б доводили, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 валюти є для неї «індивідуальним і надмірним тягарем», водночас співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти переконливо свідчить про те, що застосування санкції ст. 471 МК України в частині конфіскації валюти у сумі 1 400 доларів США не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

При цьому висновки судді місцевого суду в постанові про те, що ОСОБА_3 перебуває на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 і вилучені у неї кошти є заробітною платою ОСОБА_3 , отриманою в авіакомпанії АТ Авкон Джет , не узгоджуються з матеріалами провадження, оскільки у письмових поясненнях від 26 січня 2019 року, тобто при виявленні факту порушення митних правил, ОСОБА_3 про вказані обставини не повідомляла, про походження та призначення валюти не зазначала, а пояснення ОСОБА_3 під час судового розгляду лише знайшли своє підтвердження в частині даних щодо її сімейного стану та розміру доходів чоловіка, отриманих в Компанії, де він працює.

Доводи представника ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції про те, що вилучена валюта є для ОСОБА_3 надзвичайно важливою, життєво необхідною та великою сумою також нічим не підтверджені і на такий висновок не можуть вплинути відомості щодо розміру особистих витрат ОСОБА_3 , пов`язаних з утриманням житла та наданням медичних послуг в України, а інших доказів на обґрунтування тверджень представника в цій частині суду не представлено.

Відтак, апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 валюти, покладає на неї «індивідуальний і надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Враховуючи наведене, постанова судді місцевого суду в частині рішення щодо адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм МК України з прийняттям нової постанови, якою на ОСОБА_3 за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, слід накласти стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилучених валютних цінностей, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 7, ст. 23 КУпАП, ст. 466 МК України та санкції ст. 471 МК України, яка не містить альтернативи щодо виду стягнення.

Таким чином, апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС підлягає частковому задоволенню, оскільки прохання апелянта в частині визнання ОСОБА_3 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суперечить доводам апеляційної скарги, які стосуються виключно рішення про повернення ОСОБА_3 . предметів порушення митних правил.

Керуючись ст. ст. 471, 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Юрківа Володимира Васильовича задовольнити частково.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року в частині накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, і рішення про повернення валютних цінностей - скасувати та прийняти нову постанову.

Накласти на ОСОБА_3 за вчинене нею порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу № 0035/12500/19 від 26 січня 2019 року, в сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) доларів США.

У решті постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року стосовно ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко