Справа № 617/66/19
Провадження № 3/617/56/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі:

судді - Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

прокурора Шестакової К.М.,

захисника Загородської О.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вовчанську Харківської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Охрімівка Вовчанського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, працюючогодержавним кадастровим реєстратором Відділу у Вовчанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, одруженого, маючогодоньку ОСОБА_2 2013 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2019 року до суду надійшла справа, яка містить протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, згідно якого ОСОБА_1 будучи державним службовцем категорії «В» та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі ЗУ «Про запобігання корупції») згідно п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», а також суб`єктом декларування, несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну Е-декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме 19 квітня 2018 року, оприлюднивши її на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https//public.nazk.gov.ua, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Постановою суду від 21 березня 2019 року провадження з розгляду вказаної справи на підставі ст. 277 КУпАП зупинено.

Відновлено провадження по справі постановою суду від 27 травня 2019 року.

ОСОБА_1 під час розгляду справи свою провину не визнав, зазначивши, що він знав про обов`язок подати декларацію до 01 квітня 2018 року, натомість не зміг цього зробити, оскільки належний йому електронний ключ та поштова скринька втратили свою чинність. Він почав листування з НАЗК з 27 березня 2018 року з приводу зміни поштової скриньки, щоб потрапити до особового кабінету. 19 квітня 2018 року отримав нову адресу поштової скриньки та 19 ІНФОРМАЦІЯ_2 подав декларацію.

Захисник Загородська О.В. у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію за 2017 рік, але в нього був відсутній умисел на несвоєчасне подання з обставин які не залежали від його волі, що обґрунтовуються недійсністю його ключа ЕЦП та поштової скриньки. Ним вживалися всі заходи щодо своєчасного подання, тому в його діях відсутній умисел, а тому і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Просила справу закрити на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У наданих до суду запереченнях захисник зазначила, що згідно відомостей скріншоту переписки ОСОБА_1 з працівниками НАЗК, він з 27 березня 2018 року звертався через електронну пошту до НАЗК з приводу зміни поштової скриньки та ключа ЕЦП. У квітні 2018 року отримав відповідь, яка містила неправильну електронну адресу. 06 квітня 2018 року він повторно звернувся до НАЗК. 11 квітня 2018 року отримав відповідь, щодо успішного прийняття заявки на зміну ЕЦП. Було зазначено про неможливість користуватися Реєстром.

Прокурор у судовому засіданнівважала, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Просила притягнути його до відповідальності, призначивши адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Загородську О.В., які вважали за доцільне закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Вирішуючи справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом України «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено поняття суб`єкта декларування, це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

В свою чергу, п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 вищезазначеного Закону визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, згідно витягуз наказу № 226-К від 12грудня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду державного кадастрового реєстратораВідділу у Вовчанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» та суб`єктом декларування.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнав в частині несвоєчасної подачі декларації, про те зазначив, що в нього був відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, оскільки, виникли обставини, які не залежали від його волі.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також поважність причини її несвоєчасного подання.

Крім того, згідно з п. 2 роз`яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 був зобов`язаний до 1 квітня 2018 року подати Е-декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, натомість подав її несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року), а саме 19 квітня 2018 року, тим самим порушив норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дійсно, за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_1 подана до Реєстру 19 квітня 2018 року (а.с. 17).

Однак, несвоєчасна подача ОСОБА_1 декларації, як було встановлено під час судового розгляду, була обґрунтована обставинами, що він мав недійсний ключ ЕЦП та поштову скриньку, ним вживались всі заходи щодо своєчасного подання декларації, але відсутність зазначеного, призвело до несвоєчасної подачі декларації.

Зазначене підтверджується відомостями скріншоту переписки працівника НАЗК із ОСОБА_1 , згідно якого останній 27 березня 2018 року звертався через електронну пошту до НАЗК з приводу зміни поштової скриньки та ключа ЕПЦ. 03 квітня 2018 року він отримав відповідь, «Неможливість зміни ЕЦП». З вказаного приводу він повторно 05 квітня 2018 року, 06 квітня 2018 року, 10 квітня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 12 квітня 2018 року звернувся до НАЗК.19 квітня 2018 року отримаввідповідь про зміну ЕЦП та активував нову поштову скриньку. 19 квітня 2018 року він зміг подати Е-декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оприлюднивши її на офіційному веб-сайті НАЗК, шляхом заповнення відповідної форми.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, які посягають на встановлений порядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в його діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не з`ясовувався, під час перевірки причин несвоєчасності подання декларації працівниками поліції.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларацію 19 квітня 2018 року, мав умисел на порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Прокурором в судовому засіданні, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Окрім цього, суд звертає увагу, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо встановлення своєчасності подання суб`єктом декларування декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 814/886/17, провадження № К/9901/505/17.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставинами, викладеними в протоколі, проводилась працівниками УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України. Суду не надані докази затвердження та надсилання НАЗК до УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України обґрунтованого висновку, рішення або повідомлення про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні відомості про проведення НАЗК відповідної перевірки, повідомлення про результати такої перевірки.

За таких обставин, в зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи ОСОБА_1 , вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 172-6, ст. ст. 247, 283-284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Вовчанський районний суд Харківської області.

Суддя