Справа № 308/9626/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу в частині доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження,

в с т а н о в и в :

постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 471 МК України адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) грн. із конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме: кавомашини «Sanremo» чорного кольору, бувшої у використанні, 1 шт. вагою 62,7 кг.; кавомашини «Sanremo» червоного кольору, бувшої у використанні, 1 шт., вагою 64 кг.; кавомашини «Sanremo» чорного кольору, бувшої у використанні, 1 шт., вагою 64,60 кг.; кавомашини «Sanremo» білого кольору, бувшої у використанні, 1 шт., вагою 68,80 кг.; кавомашини «Sanremo» білого кольору, бувшої у використанні, 1 шт., вагою 62 кг.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн..

Згідно постанови, 07 липня 2018 року о 20 год. 28 хв. у зону митного контролю на ділянку "В'їзд" митного посту «Косонь» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «Mercedes Benz», моделі «312D», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_1. Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху "зелений коридор". Керуючись пунктом 6 Типової Технологічної Схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451, на підставі результатів аналізу та оцінки ризиків, транспортний засіб було виведено із загального потоку для проведення митного огляду. В ході митного контролю транспортного засобу були виявлені товари, а саме: кавомашини марки «Sanremo» бувші у використанні, в кількості 5 шт., країна виробництва-Італія, відомості про які вказані на корпусі кожної кавомашини., загальною вагою 322,1 кг., без пакування. Виявлений товар знаходився на підлозі в салоні автомобіля. Доступ до виявленого нічим не утруднювався та став можливим після відкриття задніх дверей автомобіля. Виявлений товар громадянин ОСОБА_1 визнав своєю власністю. Таким чином, громадянин ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто в ОСОБА_1 під час митного контролю виявлено товар, який перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: кавомашини марки «Sanremo» бувші у використанні, в кількості 5 шт., загальною вагою 322,1 кг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді в частині накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною. Посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував характер вчиненого правопорушення, його особи як порушника, ступінь вини, майновий стан та обставини, що пом'якшують відповідальність. Зазначає, що суд безпідставно застосував конфіскацію безпосередніх предметів порушення митних правил, оскільки санкцією ст. 471 МК України передбачено конфіскацію безпосередніх предметів порушення митних правил тільки для товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, а в даному випадку з оскаржуваної постанови не вбачається на підставі чого, суд дійшов висновку, що каво машини марки «Sanremo» є товаром, переміщення якого через митний кордон України заборонено або обмежено. Також вказує на те, що суд не врахував, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, опору при огляді його автомобіля працівникам митниці не створював, наміру приховувати товар від митного контролю не мав. Разом із тим, посилається на те, що справа розглянута без його участі, копія постанови йому не надсилалась, а була отримана ним у суді 17.01.2019, у зв'язку із чим, строк на апеляційне оскарження пропущено ним із поважних причин. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову в частині накладеного адміністративного стягнення змінити шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. без конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил.

Перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження поновленню не підлягає з таких підстав.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 14.11.2018 розглядається без участі ОСОБА_1 та представника Закарпатської митниці ДФС, неявка яких з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що апеляційним судом ОСОБА_1 та начальнику Закарпатської митниці ДФС надсилались повідомлення про час та місце розгляду клопотання, що свідчить про належне повідомлення їх про час та місце розгляду клопотання; що даних про поважність причин їх неявки та заяв про відкладення розгляду клопотання на інший термін до апеляційного суду не надходило; що апеляційним судом 04.03.2019 на підставі заяви ОСОБА_1 розгляд клопотання вже відкладався. Приймаючи рішення про розгляд клопотання за відсутності сторін апеляційний суд враховує і положення нормативно-правових актів щодо розумних строків розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження в цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Частиною 2 статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений із поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією із правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Апеляційний суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить із того, що про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, які виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

З матеріалів справи про порушення митних правил убачається, що оскаржувана постанова винесена 14.11.2018, що свідчить про те, що, відповідно до ст. 294 КУпАП, останнім днем подання на неї апеляційної скарги є 24.11.2018, а оскільки вказаний день був вихідним, то наступний за ним робочий день - 26.11.2018.

З матеріалів справи також убачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав (здав на пошту) 28.01.2019, тобто із пропуском передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови від 14.11.2018 (більш ніж через два місяці з моменту закінчення строку на апеляційне оскарження).

Підстави, на які ОСОБА_1 посилається у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (справа розглянута без його участі, копія постанови йому не надсилалась, а була отримана ним у суді 17.01.2019), - апеляційний суд не може визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на наступне.

Так, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції - 14.11.2018, що у свою чергу підтверджується повісткою про виклик до суду (а. с. 33), а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому міститься підпис ОСОБА_1 про отримання ним указаної повістки 20.10.2018 (а. с. 34).

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак, не з'явившись на розгляд справи, і при цьому, не надавши суду відомостей про поважність причин неявки чи заяви про відкладення розгляду справи на інший день, ОСОБА_1 позбавив себе можливості приймати участь у розгляді справи та реалізувати інші, передбачені ст. 268 КУпАП, права.

Разом із тим, матеріали справи свідчать про те, що копія оскаржуваної постанови була направлена на адресу ОСОБА_1 на третій робочий день із моменту її винесення, що підтверджується супровідним листом від 19.11.2018 (а. с. 37), тобто з додержанням вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП.

Із повідомлення, яке надіслано ОСОБА_1 про час та місце розгляду клопотання - 04.03.2019 вбачається, що таке надіслано за вказаною ОСОБА_1 адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 50), а із заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду клопотання вбачається, що зазначене вище повідомлення ним отримано (а. с. 51). З матеріалів справи також вбачається, що копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 надіслана 19.11.2018 за цією ж адресою (а. с. 37).

При цьому, доводи клопотання про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови 17.01.2019 і поновлення пропущеного строку, з урахуванням вищенаведеного, а також практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»), чого не було зроблено ОСОБА_1 у даній справі, - не можуть слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вищенаведені обставини та положення ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до яких початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, свідчать про те, що причини, на які ОСОБА_1 посилається як на підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, не являються поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

На будь-які інші обставини (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо)у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не вказує, що у свою чергу свідчить про те, що останнім не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Крім того, не з'явившись на розгляд апеляційним судом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, і при цьому, будучи належним чином повідомленим про час та місце його розгляду, ОСОБА_1 позбавив себе можливості надати будь-які докази (у разі їх наявності), які б дійсно підтверджували поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження (дані про хворобу, відрядження, тощо).

За таких обставин, наведені ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи, на переконання апеляційного суду, не дають підстав для поновлення строку на оскарження судового рішення, у зв'язку із чим, апеляційна скарга, подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

При прийнятті рішення про необхідність відмови ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що апелянтом не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що пропущений строк є значним (більше двох місяців із моменту закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції); що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, подану на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, - повернути ОСОБА_1 як особі, що її подала та надіслати йому копію даної постанови.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан