Справа №150/190/19
Провадження по справі №3/150/70/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Л.П. Цимбалюк, розглянувши матеріали, які надійшли від Чернівецького ВП Могилів Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №203121 ОСОБА_1 18.03.2019 року о 01 год. 30 хв. в смт. Чернівці по вул. Святомиколаївській, керував автомобілем Mercedes-Benz , державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд водія для визначення стану алкогольного спяніння проводився у Чернівецькій лікарні планового лікування.

В протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України, визнав. Однак, зауважив, що на той час діяти іншим чином в обстановці, що склалася він не мав можливості. Пояснив, що 18 березня поточного року його сусідка ОСОБА_2 попросила терміново доставити автомобілем у лікарню, оскільки, її малолітня дитина потребувала невідкладної медичної допомоги. ОСОБА_1 вживав перед цим алкогольні напої, проте відмовити сусідці у терміновій та необхідній допомозі не міг, оскільки, дитина останньої перебувала у край важкому стані, а тому з метою збереження життя людині, уникнення тяжких наслідків її здоровю та життю в цілому, вирішив відвезти їх в лікарню. Однак, рухаючись по вулиці смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області його зупинили працівники міліції.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 по сусідству із громадянином ОСОБА_1 18 березня 2019 року її малолітній доньці стало погано, стан здоровя погіршився, піднялася температура тіла. З огляду на такий стан речей ОСОБА_2 будучи у безвихідному становищі, звернулася до ОСОБА_3 із проханням доставити автомобілем до лікарні. ОСОБА_3 погодився відвезти їх в лікарню для надання дитині невідкладної медичної допомоги.

Беручи до уваги покази ОСОБА_3, свідка ОСОБА_2, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про наступне.

ОСОБА_3 не міг діяти інакше в обстановці, що склалася 18 березня 2019 року, оскільки саме його допомога щодо надання транспортної послуги ОСОБА_2 в доставці останньої з малолітньою дитиною в лікарню, була крайнє необхідною, адже вирішувалось питання не лише про здоровя людини, а про її життя. Слід врахувати також і те, що керування транспортним засобом ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння не завдало шкоди іншим учасникам дорожнього руху, а лише принесло позитивний результат врятовано життя людини, яке відповідно до частини 1 статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи вище викладені обставини, приходжу до висновку, що дія ОСОБА_3 (керування автомобілем в стані алкогольного спяніння), за яку передбачено відповідальність КпАП України (ст.130 ч.1), не є адміністративним правопорушенням, так як вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала здоровю та життю людини.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245 КпАП України).

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Статтею 18 КпАП України встановлено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Судом враховується, що стан крайньої необхідності у ОСОБА_3 виник за наявності дійсної, реальної, а не уявної загрози здоровю та життю неповнолітньої дитини на час звернення до нього сусідки ОСОБА_2 з проханням про допомогу. З огляду на зазначене дії ОСОБА_3 були спрямовані виключно для усунення небезпеки, яка загрожує здоровю та життю людини, тому не являються протиправними, винними (умисними або необережними) діями та не можуть таким чином визнаватися адміністративним правопорушенням (проступком) в розумінні статті 9 КУпАП. Крім того, діями ОСОБА_3 не завдано шкоди, натомість його діями усунуто небезпека здоровю та життю неповнолітньої дитини.

Відповідно до п.4 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи, керуючись законом та правосвідомістю, приходжу висновку про закриття провадження в справі в силу пункту 4 статті 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ст.247, ст.280, ст.283, ст.284 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити, у звязку із вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

Посвідчення водія серії АВВ №017988, вилучене 18.03.2019 року працівниками Чернівецького ВП Могилів Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_3

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати дану справу.

Суддя: Л.П. Цимбалюк