Номер провадження: 33/813/601/19
Номер справи місцевого суду: 521/1053/19
Головуючий у першій інстанції Непорада О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - адвоката Парапана Є.В.,

Представника Одеської митниці ДФС - Безлущенка О.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 471 Митного кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., з конфіскацією на користь держави вилучених грошових коштів у сумі 3500 доларів США за протоколом про порушення митних правил №4022/50000/18 від 13.12.2018 року, а саме: 35 купюр, по 100 доларів США: LB29286380R, LB29286377R , LB29286374R , LB29286371R , LB29286364R , LB29286356R , LB29286353R , LB29286390R , LB29286387R , LB29286384R , LB29286382R , I.B29286344R, LB29286379R , LB29286376R , LB29286373R ., LB29286370R ., LB29286361R , LB29286355R , LB29286348R , LB29286389R , LB29286386R , LB29286383R , LB29286338R , LB29286345R , LB29286378R , LB29286375R , LB29286372R , LB29286369R . LB29286357R. LB29286354R . LB29286347R , LB29286388R , LB29286385R , LB29286381R , LB29286343R , та стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 13.12.2018 року о 08 год. 30 хв. в оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль гр. України ОСОБА_1 , який відбував з України до Туреччини літаком В-738 б/н ТСJНР, авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом № 466 сполученням «Одеса - Стамбул».

Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю «зелений коридор» що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину гр. України ОСОБА_1 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», на вимогу пред`явити наявні у нього валютні цінності, гр. України ОСОБА_1 надав готівку в розмірі 14 850 доларів США, яку він переміщував через митний кордон України. Будь-яких дозвільних документів чи довідок банків на вивезення валюти в еквіваленті понад 10 000 євро гр. України ОСОБА_1 до митного контролю не надав.

На підставі вищевказаних обставин, у відношенні громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про ПМП №4022/50000/18 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, грошові кошти у сумі 3500 доларів США були вилучені у нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиМалиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року, мотивуючи його тим, що копію постанови ним отримано 03.04.2019 року .

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, проте апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія оскарженої постанови отримана заявником апеляційної скарги 03.04.2019 року, що унеможливило оскарження ним постанови суду у встановлений законодавством десятиденний строк.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості оскаржити постанову суду у встановлений законом строк, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд виходить також із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно яких кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду, у тому числі до суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ст. 471 МК України правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», - з моменту перетину останнім «білої лінії», що позначає закінчення «зеленого коридору».

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил громадянин ОСОБА_1 перетнув «білу лінію», що позначає закінчення зони спрощеного митного оформлення «зелений коридор», таким чином перемістив через митний кордон України валюту, яка обмежена законодавством України, а саме в розмірі, що перевищує 10 000 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 11350 доларів США.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що вина правопорушника підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил №4022/50000/18 від 13.12.2018 р., письмовими поясненнями ОСОБА_1 , долучених до протоколу, даними доповідної записки головного державного інспектора м/п «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС від 13.12.2018 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , долучених до протоколу, описом предметів від 13.12.2018 р., іншими матеріалами справи.

На підставі зазначених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини громадянина ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення митних правил.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до п. 2 ст. 366 МК України, «зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які перемішують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщуванні ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та /або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

У відповідності до Інструкції про Порядок переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої Постановою Національного банку України від 27.05.2008 № 148 (зі змінами від 26.12.2017), фізична особа-резидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття ними готівки з власних рахунків у банках, і квитанції про здійснення валютно - обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

Тобто, вивезення готівки в такому випадку здійснюється за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі та надання документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

Таким чином, фізична особа - нерезидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну. Вивезення готівки у такому випадку здійснюється за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Всі вищевикладені обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, проти чого фактично не заперечує правопорушник ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 просив суд застосувати до спірних правовідносин ст. 22 КУпАП, оскаржувану постанову скасувати і закрити провадження у справі, обмежившись усним зауваженням, посилаючись на малозначність правопорушення.

Проте, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що конфіскація 3500 доларів США поставить його в скрутне матеріальне становище, що є недопустимим.

Однак, дані доводи апелянта протирічать його ж доводам про малозначність вчиненого ним правопорушення, що є взаємовиключними обставинами.

Апеляційний суд не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що конфіскація 3500 доларів США поставить його в скрутне матеріальне становище, так як йому було повернуто 11350 доларів США. Крім того, у своїх первісних поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що він помилився в перерахуванні валютних коштів, а тому при усному опитуванні заявив, що він переміщує валютні цінності у сумі 11000 доларів США. Таким чином ОСОБА_1 точно не знав, яку суму переміщує через митний кордон, що додатково свідчить про те, що конфіскація вказаних грошових коштів у сумі 3500 доларів США не може поставити його в скрутне матеріальне становище.

Доводи представника правопорушника ОСОБА_1 щодо помилкового вибору «зеленого коридору», не можуть слугувати підставою для визнання особи невинуватою, оскільки відповідальність за порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України настає як при умисній, так і необережній формі вини.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 471 МК України стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Так, як було зазначено вище, правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 13.12.2018 року, а постанова Малиновського районного суду м. Одеси була винесена 28 березня 2019 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда