Дата документу 03.06.2019 Справа № 554/4128/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

3 червня 2019 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А.Г., при секретарі Гречка Є. В., за участю прокурора Айдаєва Р. З., захисника Адамець А. М., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей, освіта вища, заступника начальника відділу видатків управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, РНОКПП невідомий, не судимої, до адміністративної відповідальності не притягувалася

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу № 183, складеного оперуповноваженим відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НП України лейтенантом поліції Журбою В. М., ОСОБА_1 , будучи заступником начальника відділу видатків управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування, а саме 4 квітня 2019 року подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2018 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим умисно вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Після роз`яснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, тобто користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, в судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнала, зазначивши, що причиною пропуску строку подачі щорічної Декларації явилась неуважність, яку вона проявила при її поданні. Зокрема, готуючи зміст Декларації на сайті, вона не пересвідчилась, що Декларація надійшла на сайт НАЗК, хоча була в цьому впевнена, про що повідомила відповідальних осіб в Управлінні казначейства, де вона працює. І тільки 4 квітня 2019 року від головного спеціаліста з питань персоналу ОСОБА_2 вона дізналась, що Декларація нею не подана і зразу ж повторно подала її. Умислу на ухилення від подачі Декларації вона не мала і сталося це виключно випадково, тобто з необережності. Просила суд закрити справу щодо неї.

Допитана в суді свідок ОСОБА_2 підтвердила пояснення ОСОБА_1 про обставини подання нею Декларації 14 березня 2019 року, про що їй було відомо зі слів останньої. Вона також зазначила, що зважаючи на досвідченість та відповідальність ОСОБА_1 , вона була впевнена в тому, що Декларація нею дійсно подана 14 березня 2019 року. І тільки 4 квітня 2019 року, перевіривши на сайті НАЗК факт подання Декларацій працівниками Управління, вона виявила відсутність декларації ОСОБА_1 , про що їй повідомила і та зразу ж направила її знову.

Прокурор вважав, що ОСОБА_1 умисно вчинила інкриміноване їй правопорушення, а тому підстави для закриття справ з мотивів, наведених нею, відсутні. Просив накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заперечуючи це, захисник ОСОБА_1 . наголосила на відсутності в діях останньої складу інкримінованого їй правопорушення, оскільки вона не мала умислу на неподання Декларації, а сталося це з необережності, що виключає відповідальність особи за несвоєчасне подання Декларації. Крім того, вона зазначила, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 складено з порушенням вимог КУпАП процесуально неповноважною особою, а тому він не може прийматись до уваги судом і справа підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 13-к від 16 березня 2018 року ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника начальника відділу видатків управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області (а. с. 19).

В період з 1 січня по 31 березня 2019 року за місцем роботи ОСОБА_1 систематично проводилось навчання з вивчення та роз`яснення антикорупційного законодавства з працівниками Управління, на яких вона була присутня (а. с. 25-29).

4 квітня 2019 року нею подано щорічну Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а. с. 30-37).

Аналіз наведених доказів дає підстави суду вважати встановленим факт подачі ОСОБА_1 щорічної Декларації за 2018 рік 4 квітня 2019 року, тобто з запізненням.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачено за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини, на думку суду, свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що вона усвідомлювала суспільну небезпечність несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Таких доказів ініціатором складення протоколу суду не надано. В протоколі лише констатується, що ОСОБА_1 несвоєчасно, умисно, не подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Між тим, в судовому засіданні вона зазначила, що вчинила це з неуважності, яка сталася внаслідок певного збігу обставин, про які вона зазначила в суді. Це, на думку суду, свідчить про відсутність у неї умислу на несвоєчасне подання без поважних причин Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а отже про відсутність в її діяннях складу інкримінованого їй правопорушення.

Суд також вважає, що у ініціатора складення протоколу відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно останньої.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Суд зазначає, що згідно п. п. 1 та 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п. п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. п. 2 - 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є підставою для закриття провадження по ній.

Отже, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 283 та 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя А. Г. Савченко