Справа № 161/1684/19 Провадження №33/802/414/19 Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., скаржника ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 21 лютого 2019 року о 05.25год. в м. Луцьку по вул.Рівненській, 109, керував транспортним засобом «Ford Tourneo», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції Каліщук В.В. в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства, при цьому порушив право на захист. Зазначає те, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки жодних допустимих та належних доказів в матеріалах справи немає, а він лише перебував в автомобілі, але не керував ним. Також вказує, про накладення стягнення за межами строків, передбачених ст.38 КУпАП. Просить поновити пропущений строк, оскільки вважає його пропущеним з поважних причин, скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану та закрити провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не був присутній під час розгляду справи щодо нього в суді першої інстанції, про постанову від 19.04.2019 він дізнався лише 03.05.2019, при цьому апеляційну скаргу подав 07.05.2019, тому строк апеляційного оскарження постанови йому необхідно поновити, так як він пропущений із поважних причин.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення скаржника, який просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, суддя приходить до наступного висновку.

Сам по собі факт перебування ОСОБА_1 за кордоном не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом тричі відкладався розгляд справи на тривалий термін, останній не отримував судові повістки, які йому надсилалися на домашню адресу, та не інформував завчасно суд про своє перебування за кордоном.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Твердження апелянта про порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки останньому було роз`яснено при складенні протоколу права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, останній зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, про що свідчить його підпис.

Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, судом допущено не було.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом (а.с.1), висновком ВОНД щодо перебування особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.3) та відеозаписом подій з боді-камер поліцейського (а.с.5). Ставити під сумнів висновок щодо результатів медичного огляду в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і в самій скарзі.

Сам ОСОБА_1 своїми поясненнями в протоколі підтверджував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, при цьому будь-яких зауважень чи заперечень в своїх поясненнях порушник не вказував.

Окрім того, з відеозапису вбачається як те, що подія мала місце саме 21 січня 2019 року, так і сам факт керування автомобілем.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

На думку суду, невірна дата заповнення протоколу є механічної опискою і не є тим порушенням, яке б давало підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді ОСОБА_1 будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомив, жодних клопотань чи доказів не подавав.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, так як останній пройшов огляд в ВОНД, при цьому ознайомився з його результатом.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, суддя вважає, що суд першої інстанції, оцінивши всі докази в сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи, інші обставини справи, а тому призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, підстав для закриття провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.38 КУпАП немає, оскільки адміністративне стягнення накладено суддею місцевого суду з дотриманням строків, які передбачені вказаною нормою Закону.

Дата вчинення правопорушення - 21.01.2019, окрім відеозапису з бодікамер, підтверджується також висновком ВОНД (а.с.3), постановою про накладення адміністративного стягнення (а.с.4), тому суд уточнює рішення судді місцевого суду щодо дати вчинення адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року.

Вважати датою вчинення адміністративного правопорушення - 21 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М.Клок