Справа № 420/521/19
Провадження № 33/810/82/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» травня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Єкатеринбург, Російська Федерація, громадянина України, який працює комендантом оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ», проживає за адресою: АДРЕСА_1, на постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-13 КУпАП,-

В с т а н о в и в :

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-13 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто сорока п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 2465 грн.

Згідно оскаржуваної постанови суду 24 березня 2019 року о 13 годині 30 хвилин під час перевірки ОБПК «Старобільськ» з місцем дислокації смт. Новопсков було виявлено, що в порушення вимог наказу АДПСУ №252 від 06.04.2005, командиром ОБПК «Старобільськ» майором ОСОБА_2 була надана усна вказівка молодшому лейтенанту ОСОБА_3 залишити місце несення служби (військове містечко ОБПК «Старобільськ» смт. Новопсков) та виконати завдання, не пов'язане з військовою службою, а саме, забрати майора ОСОБА_2 з місця громадського відпочинку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що в постанові суду не наведені докази, за яких суддя прийшов до висновку про те, що вказівка ОСОБА_2 молодшому лейтенанту ОСОБА_3 щодо доставки його до місця розташування підпорядкованого йому військового підрозділу для виконання його службових обов'язків, є такою що, не пов'язана з військовою службою, а тому апелянт вважає, що відсутня суб'єктивна сторона правопорушення.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що оскаржувана постанова виконана з обвинувальним уклоном, посилаючись на рішення ЄСПЛ та вимоги ст.ст.8, 62 Конституції України, та вказує, що при обставинах, коли обвинувачення є не конкретним, відсутність ознак об'єктивної та суб'єктивної сторони складу правопорушення, суд не повинен був виносити щодо нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також ОСОБА_2 вказує на порушення судом першої інстанції його права на захист, передбачених ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки справа була розглянута без участі його адвоката.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_4 не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, що відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що винним себе у вчиненні вказаного правопорушення не визнає, але не заперечував факт того, що дійсно 24 березня 2019 року він надав вказівку молодшому лейтенанту ОСОБА_3, який виконував обов'язки відповідального по підрозділу ОБПК «Старобільськ», забрати його на власному автомобілі з місця громадського відпочинку. Однак вважав, що він надав ОСОБА_3 вказівку виконати завдання пов'язане саме з військовою службою, оскільки йому стало відомо, що до місця розташування ОБПК «Старобільськ» прибуде начальник Луганського прикордонного загону полковник ОСОБА_5 і йому (ОСОБА_2.) необхідно бути в підрозділі даної комендатури.

Згідно диспозиції ч.1 ст.172-13 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за незаконне використання військовою службовою особою транспортних засобів, споруд чи іншого військового майна, використання військовослужбовця для виконання завдань, не пов'язаних з військовою службою, а також інше зловживання владою або службовим становищем, вчинене з корисливою метою чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб.

Обґрунтовуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-13 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні в матеріалах справи та досліджені під час судового розгляду письмові докази, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення СхРУ №428086 від 25 березня 2019 року (а.с.2), графік несення служби відповідальними та черговими по Луганському прикордонному загону на 23.03.2019-24.03.2019 (а.с.23), наказ №32 від 27.04.2018 (а.с.31-34) та на письмові поясненнями ОСОБА_3 від 24 березня 2019 року (а.с.7).

Згідно витягом з наказу начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління ДПС України №21-ОС від 17.01.2019 (а.с.5) майор ОСОБА_2 був призначений на посаду коменданта оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ» з 14 грудня 2018 року.

Відповідно до п.2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 252 від 06.04.2005 «Про організацію служби відповідальних та груп оперативного контролю в Державній прикордонній службі України» (а.с.24-27), в редакції згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 32 від 27.04.2018 «Про внесення змін до наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 06.04.2005 №252» (а.с.31-34) «Для забезпечення контролю за організацією повсякденної діяльності органів (підрозділів) Державної прикордонної служби України у вихідні, святкові, неробочі дні, а також за окремим рішенням Голови Державної прикордонної служби України або його першого заступника (в регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони, органах Державної прикордонної служби України - за рішенням відповідного керівника) призначити у прикордонних комендатурах - заступників коменданта та офіцерів управління.

Згідно графіку несення служби відповідальними та черговими по Луганському прикордонному загону, затвердженим 22.03.2019 начальником Луганського прикордонного загону полковником ОСОБА_5 (а.с.23), 24 березня 2019 року відповідальний по обприкк «Старобільськ» є молодший лейтенант ОСОБА_3

З письмових пояснень ОСОБА_3 від 24 березня 2019 року (а.с.7) вбачається, що 24 березня 2019 року з 08.00 год. він виконував обов'язки відповідального по підрозділу оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ». О 13 годині 10 хвилин йому зателефонував на особистий телефон комендант ОБПК «Старобільськ» майор ОСОБА_2 та поросив, щоб ОСОБА_3 його забрав на власному автомобілі. Про факт його відсутності на території підрозділу коменданту ОБПК «Старобільськ» було відомо, так як він діяв за його вказівками. О 13 годин 30 хвилин 24 березня 2019 року до підрозділу ОБПК «Старобільськ» прибув начальник Луганського прикордонного загону полковник ОСОБА_5, яким під час перевірки було виявлено, що молодший лейтенант ОСОБА_3, який виконував обов'язки відповідального по підрозділу, був відсутній.

Оскільки правильність зазначених показань ОСОБА_3 не оспорюються в апеляційній скарзі, тому враховується апеляційним судом як належний доказ.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ №428086 від 25 березня 2019 року (а.с.2) 24 березня 2019 року о 13 годині 30 хвилин під час перевірки ОБПК «Старобільськ» з місцем дислокації смт. Новопсков було виявлено, що в порушення вимог наказу АДПСУ №252 від 06.04.2005 командиром ОБПК «Старобільськ» майором ОСОБА_2, була надана усна вказівка молодшому лейтенанту ОСОБА_3 залишити місце несення служби (військове містечко ОБПК «Старобільськ» смт. Новопсков) та виконати завдання не пов'язане з військовою службою, а саме, забрати майора ОСОБА_2 з місця громадського відпочинку.

Отже висновки місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-13 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних, належним чином перевірених і оцінених судом доказами, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про не встановлення судом в його діях об'єктивної та суб'єктивної сторони правопорушення є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції передбаченого ст.268 КУпАП та ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, його права на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, актом комісії ОСОБА_2 було доведено зміст протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-13 КУпАП від 05 квітня 2019 року (а.с.20-21), та йому були вручені пам'ятки про процесуальні права та обов'язки особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП (а.с.22,40).

Крім того, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що сам ОСОБА_2 особисто був присутній під час судового розгляду у суді першої інстанції, давав покази щодо фактичним обставин подій та мав можливість надавати суду докази, заявляти клопотання та наполягати на участі обраного ним захисника. Але відсутність у справі письмових клопотань з боку ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи за відсутності його захисника або будь-яких посилань в апеляційній скарзі на таке усне клопотання у судовому засіданні та залишення його без задоволення судом, свідчить про небажання ОСОБА_2 у повній мірі скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі правом на правову допомогу.

Своє право на захист ОСОБА_2 мав можливість відновити шляхом подання апеляційної скарги та особистої участі під час апеляційного розгляду, як самостійно, так і за участю свого захисника, але їх неявка до суду апеляційної інстанції свідчить про нехтування наданими законом їх процесуальними правами.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2, згідно резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-13 КУпАП, тобто за більш м'яке правопорушення, а ніж складено відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-13 КУпАП. Однак межі апеляційного розгляду, передбачені ч.7 ст.294, та приписи частини дев'ятої цієї статті не дозволяють апеляційному суду змінити судове рішення в сторону погіршення становища апелянта.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суддею місцевого суду у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, та винній особі призначено розмір штрафу у межах санкції ч.1 ст.172-13 КУпАП.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-13 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО