Справа №461/2614/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працює директором ТзОВ «Львів-Авто», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

в с т а н о в и в:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ОД №135782, 05 квітня 2019 р. об 11 год. 47 хв., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Audi A4 Avant 2.0., д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ветеранів, 11 у м.Львові був причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив про ДТП підрозділ поліції, не дочекався прибуття працівників поліції, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди та покинув місце ДТП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину не визнав. Пояснив, що в процесі паркування не відчув удару (зіткнення) транспортних засобів. Тому не міг припустити, що мало місце ДТП.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обовязок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У відповідності із ст.9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Під час розгляду справи не здобуто доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, що ставиться йому у вину. Із наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1вбачається, що останній під час паркування не відчув удару транспортних засобів, відтак не знав про те, що його транспортний засіб потрапив у ДТП. Будь-яких доказів, в тому числі відеозаписів, які могли б вказувати на залишення ОСОБА_1 місця ДТП суду працівниками поліції не надано.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом не здобуто даних про те, що ОСОБА_1, будучи водієм транспортного засобу, залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 122-4, 221, 280, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП України закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.Є. Радченко