Справа № 464/7115/18 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 33/811/251/19 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1 у місті Львові, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 16 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Сихівського районного суду м.Львова від 16 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_2 384,20 грн. судового збору на користь держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 10 грудня 2018 року о 00.35 год. на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська 151 км, керував автомобілем марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, огляд на стан алкогольного спяніння проводився за допомогою технічного пристрою «Драгер», результат 1.33 ‰, чим порушив п.2.9а ПДР.

Вищевказану постанову 27 лютого 2018 року оскаржив ОСОБА_2

У апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, скасувати таку постанову та закрити провадження у справі за відсутністю у події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційний вимог про поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт вказує, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, судових повісток за місцем проживання йому не надходило, а про наявність оскаржуваної постанови він дізнався 26 лютого 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Апелянт стверджує, що огляд на стан спяніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» співробітники поліції провели всупереч вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858. Зокрема, не було надано сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу спеціального технічного приладу «Драгер», працівники поліції не провели ОСОБА_2 до медичного закладу для огляду на стан алкогольного спяніння, а відразу склали протокол про адміністативне правопорушення.

Акцентує увагу на тому, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд не врахував суттєві обставини справи, які ОСОБА_2 міг би надати, будучи присутнім при розгляді справи.

На апеляційний розгляд ОСОБА_2 не зявився та про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що згідно із ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали адміністративної справи №464/7115/18, доводи апеляційної скарги, вимоги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ця справа призначалась до розгляду 02 січня та 16 січня 2019 року. Відповідні судові повістки скеровувалися на адресу апелянта, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 128019, а саме: м.Львів, вул.Червоної Калини 50/25. І таке підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №273 (а.с.14) та №647 (а.с.19). Отже, слідує, що ОСОБА_2 не зявився у судове засідання 02 січня 2019 року, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 128019. Тому апеляційні доводи про неврахування судом його показань є безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги те, що судова повістка про розгляд справи 16 січня 2019 року, згідно із згаданого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №647 (а.с.19), особисто вручена ОСОБА_2 22 січня 2019 року, тобто після розгляду справи. Відтак з метою забезпечення права доступу до правосуддя строк апеляційного оскарження ОСОБА_2 слід поновити.

Крім того, апеляційний суд, дійшов до переконання, що висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених суддею районного суду доказів, зокрема: протоком про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2018 року серії БД №128019 (а.с.3); поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8,9), які були присутні під час огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер»; даними роздрукованої квитанції (а.с.1) за результатами огляду за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820 в освідуваної особи ОСОБА_2 виявлено 1,33 ‰ вмісту алкоголю у видихуваному ним повітрі.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно до Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735,огляд на стан алкогольного спяніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання, з використанням спеціальних технічних засобів. Перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Із аналізу зазначеної норми вбачається, що сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається працівниками поліції у разі предявлення вимоги особою.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 предявляв вимогу на ознайомлення зі сертифікатом відповідності і свідоцтвом про повірку вимірювальної техніки. Не вбачається предявлення такої вимоги із оглянутого апеляційним судом відеозапису із нагрудної камери поліцейських вбачається, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, із оглянутого апеляційним судом відеозапису із нагрудної камери поліцейських вбачається що ОСОБА_2 добровільно погодився пройти огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», тому правових підстав для проведення огляду в закладі охорони здоровя у поліцейських не було.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції вимог КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

На переконання апеляційного суду, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_2 відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

При перевірці справи в апеляційній інстанції не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 16 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2. без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду ОСОБА_1