Справа № 405/2/19
Провадження № 3/405/1/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року. Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі: головуючого судді Іванової Л.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , водія-електрика військової частини НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Кіровограда з Військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України 02.01.2019 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 23 від 27.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, зі змісту якого (протоколу) вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в особливий період, який діє на території України відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2015 року «Про часткову мобілізацію» та який триває до теперішнього часу, - діючи умисно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних та службових обов`язків, 14.12.2018 року вчинив відмову від виконання законних вимог начальника за наступних обставин.

Не бажаючи тимчасово виконувати покладені на нього службові обов`язки через несумлінне ставлення до них 14.12.2018 року, старший солдат ОСОБА_1 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби в період з 09 год. 05 хв. по 10 год. 20 хв.

Протягом зазначеного періоду часу ОСОБА_1 недбало ставлячись до військової служби та не бажаючи тимчасово виконувати покладені на нього службові обов`язки, проводив час на власний розсуд.

Через відсутність 14.12.2018 року старшого солдата ОСОБА_1 , службові особи військової частини НОМЕР_1 були вимушені призначати до складу наряду по військовій частині НОМЕР_1 інших військовослужбовців, позбавляючи їх законного права на відпочинок та створюючи таким чином соціальну напругу серед особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, 14.12.2018 року під час ухилення ОСОБА_1 від проходження військової служби, до нього по засобам мобільного зв`язку неодноразово телефонував головний сержант центру мобільних вузлів роти зв`язку старшина ОСОБА_2 , та безпосередній начальник старшого солдата ОСОБА_1 молодший сержант ОСОБА_3 , які висували останньому законні вимоги щодо негайного прибуття на службу до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, на вказані вимоги старший солдат ОСОБА_1 не реагував та останні не виконав.

Таке відношення ОСОБА_1 до виконання обов`язків військової служби суттєво вплинуло на стан реалізації військовою частиною НОМЕР_1 своїх функцій та завдань під час організації своєї діяльності, проте не заподіяло істотної шкоди державним інтересам. Таким чином за викладених вище обставин, старший солдат ОСОБА_1 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , 14.12.2018 року допустив випадок відмови від виконання законних вимог безпосереднього начальника старшого солдата ОСОБА_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 , а саме: щодо негайного повернення до військової частини та виконання покладених на нього службових обов`язків водія - електрика, чим вчинив відмову від виконання законних вимог начальника, тобто військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення № 23 від 27.12.2018 року, - визнав, щиро розкаявся у вчиненому. Додатково ОСОБА_1 повідомив, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом з 13.06.2018 року на строк - 3 роки, та має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, відзначається, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України, містять заяву ОСОБА_1 без дати, адресовану Ленінському районному суду м. Кіровограда, в якій останній просить суд розглянути справу без його участі, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, - визнає повністю, щиро кається та просить призначити йому покарання у вигляді найменшої суми штрафу.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, що підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 23 від 27.12.2018 року, в якому зафіксовано та підтверджується, що саме 14.12.2018 року мало місце правопорушення, яке ставиться в вину старшому солдату ОСОБА_1 , що виразилось у відмові останнього від виконання законних вимог командира (начальника);

- поясненнями ОСОБА_1 від 27.12.2018 року, які містяться в матеріалах справи та в яких останній зазначив, що обставини, викладені у складеному відносно нього протоколі від 27.12.2018 року про вчинення військового адміністративного правопорушення підтверджує повністю та визнає, що він, не бажаючи тимчасово виконувати покладені на нього службові обов`язки через несумлінне ставлення до них 14.12.2018 року не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби в період з 09 год. 05 хв. до 10 год. 20 хв., протягом якого, недбало ставлячись до військової служби та не бажаючи тимчасово виконувати покладені на нього службові обов`язки, проводив час на власний розсуд. Водночас, 14.12.2018 року, йому, по засобам мобільного зв`язку неодноразово телефонував головний сержант центру мобільних вузлів роти зв`язку старшина ОСОБА_2 , та безпосередній його (старшого солдата ОСОБА_1 ) начальник молодший сержант ОСОБА_3 , які висували йому ( ОСОБА_1 ) законні вимоги щодо негайного прибуття на службу до військової частини НОМЕР_1 , на які (вимоги) він ( ОСОБА_1 ) не реагував та останні не виконав;

- актом службового розслідування від 14.12.2018 року, проведеного за наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 «Про призначення службового розслідування по факту неприбуття у добовий наряд старшого солдата ОСОБА_1 » від 14.12.2018 року № 1106, - відповідно до висновку якого старшим солдатом ОСОБА_1 було порушено вимоги додатку 1 наказу командира частини від 26.12.2017 року № 1625 «Розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 на 2018 рік», а саме: неприбуття в добовий наряд та статті 4 Дисциплінарного статуту статутів Збройних Сил України, а саме: перебування на службі у нетверезому стані;

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 13.06.2018 року № 125 (витяг з наказу), яким старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.06.2018 року № 47-рс на водія-електрика радіостанції 4 мобільної групи зв`язку центру мобільних вузлів зв`язку загону спеціального радіозв`язку, який прибув із Компаніївського РВК смт. Компаніївка Кіровоградської області, 13.06.2018 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 13.06.2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Вказані докази є належними і допустимими та на їх основі у визначеному законом порядку в повній мірі встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та винність ОСОБА_1 у його вчиненні.

На підставі зазначених вище доказів судом встановлено, що 14.12.2018 року старший солдат ОСОБА_1 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , в особливий період, відмовився від виконання законних вимог безпосереднього начальника старшого солдата ОСОБА_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 , щодо негайного повернення до військової частини та виконання покладених на нього ( ОСОБА_1 ) службових обов`язків.

Відповідно до статті 9, розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.

Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_8 своєї частини.

Згідно статті 16 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 28 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.

Відповідно до статті 30 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Стаття 35 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 172-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).

Частиною 2 статті 172-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Поряд з цим судом відзначається, що формою відмови може бути як відкрита відмова від виконання наказу так і інше не виконання наказу, яке полягає: а) у діях які наказ прямо забороняв; б) невиконання дій, які б мали бути виконані згідно з наказом; в) у виконанні таких дій з порушенням строків та інших обов`язкових умов їх виконання.

Щодо кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 саме за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, судом відзначається, що визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII, згідно з яким особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2015 року «Про часткову мобілізацію» на території України діє особливий період.

При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.01.2015 року по справі № 800/582/14 закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

За змістом положень ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України свідчать про те, що дії, передбачені ч. 1 ст. 172-1 КУпАП були вчинені ОСОБА_1 в особливий період, а тому кваліфікація таких дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме: відмова старшого солдата ОСОБА_1 , який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 в умовах особливого періоду від виконання законних вимог командира (начальника) - безпосереднього начальника старшого солдата ОСОБА_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 про негайне повернення до військової частини та виконання покладених на нього ( ОСОБА_1 ) службових обов`язків.

Мірою відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами є адміністративне стягнення (ст. 23 КУпАП).

При накладенні стягнення відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП суд враховує: характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який раніше, відповідно до матеріалів справи, до адміністративної відповідальності не притягувався, докази про притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення суду не надано; його ( ОСОБА_1 ) матеріальний стан, те, що останній проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, враховуючи щире розкаяння винного, як обставину, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, тому вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, та відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП стягнути з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі, визначеному ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 15, 33, 40-1, 172-10 ч. 2, 283, 284, 287 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суд -

постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп., який (штраф) підлягає внесенню через установу банку України за наступними реквізитами: Отримувач коштів - УК у м. Кроп/м.Кропивницький/21081100, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) - 899998, Рахунок отримувача - 1002, Ідентифікаційний код - 38037409, Код бюджетної класифікації - 21081100, Призначення платежу: штраф, ОСОБА_1 , справа № 405/2/19.
Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у вказаний строк надіслати постанову про накладення штрафу для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути: подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП та зазначений у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень, розмір яких (витрат) визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу - Судовий збір, адміністративне правопорушення (ОСОБА_1 ), Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови, - без змін, чи зміні постанови.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова