ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/510/19 Справа № 177/314/19 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Живоглядова І. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Дніпро

Суддя судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Живоглядова І.К., за участю: секретаря ОСОБА_1, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, прокурора Мануйленка І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, стосовно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,-

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

При обставинах встановлених місцевим судом ОСОБА_2 визнано винним за те, що він згідно з наказом начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 15 травня 2017 року № 361 о/с, був призначений на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Криворізького районного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», віднесена до категорії посад поліцейського. У звязку з цим та згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП, він є субєктом відповідальності за корупційні та повязані з корупцією правопорушення.

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 29 травня 2018 року № 144 о/с, ОСОБА_2 звільнено зі служби з цієї посади, з 31 травня 2018 року, за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

31 травня 2018 року ОСОБА_2 отримав трудову книжку, підтвердивши це своєю розпискою в послужному списку. Окрім того, він був ознайомлений з обовязком як субєкта декларування, згідно до положень ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», подати не пізніше цього ж дня декларацію за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що теж підтвердив своїм підписом у відповідній памятці.

Проте, в порушення вимог цієї статті вищезгаданого Закону та порядку формування, ведення і оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15 липня 2016 за № 959/29089, ОСОБА_2, припинивши діяльність особи уповноваженої на виконання функцій держави, шляхом вчинення відповідних дій, спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, поза межами терміну подачі декларації (не пізніше 31 травня 2018), без поважних на те причин, несвоєчасно, а саме: 02 червня 2018 року об 09 годині 02 хвилини, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період з 01 січня 2018 по 31 травня 2018, що був не охоплений раніше поданими деклараціями, чим скоїв правопорушення, повязане з корупцією (п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»).

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення місцевого суду є незаконним та вважає безпідставними висновки суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, оскільки докази на які послався суд є неналежними, так як протокол про адміністративне правопорушення складений не уповноваженою особою та пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення правопорушення, а додані до нього матеріали не є доказами, так як посадові особи Національної поліції України не мають повноважень проводити перевірки для встановлення обставин правопорушення. Крім того апелянт вказує, що статтею 45 Закону України Про запобігання корупції не встановлено строк подачі декларації, особою яка припиняє свою діяльність, а посилання на роз'яснення НАЗК є безпідставним, так як воно не є нормативно-правовим актом та має лише рекомендаційний характер. Також апелянт зазначає, що його в порушення ст. 49 Закону України Про запобігання корупції не повідомили на протязі десяти днів про необхідність подачі декларації і вважає, що місцевий суд не міг накласти адміністративне стягнення, оскільки сплинув строк його накладення, передбачений ст. 38 КУпАП. Апелянт вказує, що подав декларацію не в день звільнення з поважної причини, так як хворів, тому в його діях відсутній умисел.

Позиція учасників апеляційного розгляду.

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтримав подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи та просив її задовольнити.

Прокурор в апеляційному суді просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

Місцевий суд розглядаючи матеріали справи цих вимог закону не дотримався, а тому висновки про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є безпідставними.

Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Частиною 1 статті 45 Закону України Про запобігання корупції визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Отже, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими.

З протоколу про адміністративне правопорушення та рішення місцевого суду видно, що на підтвердження несвоєчасності подання ОСОБА_2 декларації, є посилання на Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11 серпня 2016 року Про функціонування Єдиного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яким затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, де зазначено, що декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування подається не пізніше дня такого припинення.

Апеляційний суд вважає, що Національне агентство з питань запобігання корупції не має повноважень на видання нормативно-правових акті, які встановлюють нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України Про запобігання корупції, зокрема, і щодо визначення терміну подання декларації згідно з ч.2 ст. 45 цього Закону, який визначення такого строку не містить, а тому оскільки Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз'яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону, у зв'язку з чим, також є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 і в цій частині.

Крім того, диспозиція ч.1 ст. 172-6 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх (поважних причин) відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

В матеріалах справи знаходиться довідка Красівської амбулаторії ЗПСМ від 19 лютого 2019 року про перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні з 31 травня 2018 року по 02 червня 2018 року(а.с.87). Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави ОСОБА_2 подав 02 червня 2018 року. Тобто з моменту звільнення, а саме: 31 травня 2018 року до дня подачі декларації у ОСОБА_2 були поважні причини не подання декларації. Під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 надав суду медичну карту відповідно до якої останній звертався за медичною допомогою до лікаря.

Враховуючи викладене в справі підлягають застосування положення ст. 62 Конституції України відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв'язку з вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова районного суду відносно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_3