Справа № 191/1924/19
Провадження № 3/191/602/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Синельниківського відділу поліції ГУНП МВС України в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії АПР18 №314510 від 13.05.2019 року, 07.05.2019 року близько 15-30 години ОСОБА_1 вчинила сварку зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_2 , в ході якої ображала його нецензурною лайкою та спричинила фізичну біль, тим самим скоїла домашнє насилля.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що в квітні 2019 року вони з ОСОБА_2 офіційно розлучилися, але проживають за однією адресою. В них постійно виникають сварки з приводу того, що колишній чоловік постійно втручається в її особисте життя, навіть після розлучення.

По обставинам справи пояснила, що 07.05.2019 року о 15-30 годині ОСОБА_2 повернувся додому та слухав гучно музику, в то час коли вона відпочивала після нічної зміни. На цьому ґрунті в них зав`язалася сварка, в результаті якої вона вирішила піти до батьків. ОСОБА_2 її не відпускав, тримав за руки, за горло, після чого вона взяла на кухні ніж та погрожувала йому, в результаті випадково поранила йому руку. Вона сама викликала працівників поліції, які склали протоколи про адміністративні правопорушення на них обох, але вона свою заяву забрала, а колишній чоловік ні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, вважаю не доведеною її вину у вчиненні правопорушення, а її дії такими, що не підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за насильство в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї. З наведеного вбачається, що об`єктивна сторона правопорушення передбачає наявність обов`язкових складових: діяння - вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного, економічного характеру та наслідків у вигляді настання /або можливості настання/ шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», насильство у сім`ї це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зазначене у цій же статті визначення пояснює, що психологічне насильство в сім`ї - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 між нею та її колишнім чоловіком постійно виникли обопільні сварки на побутовому ґрунті, що підтверджується поясненнями її поясненнями в суді та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 13.05.2019 року, відповідно до яких між 07.05.2019 року ОСОБА_2 спровокував конфлікт.

В матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 від 13.05.2019 року про відкликання своєї заяви про завдання їй ОСОБА_2 фізичної та психологічної шкоди, претензій не має.

З протоколу та доданих доказів видно, що його складено у зв`язку з обопільним конфліктом та сваркою в сім`ї, а не у зв`язку з вчиненням домашнього насильства в сім`ї, тоді як вчинення насильства в сім`ї передбачає активні дії однієї особи по відношенню до іншої. Взаємні образи під час сварки не можуть носити характер психологічного насильства. Крім того, в матеріалах відсутні дані про можливість завдання чи завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

За таких підстав, надані на розгляд матеріали, у розумінні до вимог п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не містять доказів на підтвердження ознак психологічного насильства вчиненого саме з метою навмисного спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, якими могла завдаватись або завдана шкода психічному здоров`ю.

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, матеріали адміністративного провадження не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б переконливо вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст.173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 173-2, 245, 247, 277, 280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити від адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Г. В. Бондаренко