ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/329/19
Єдиний унікальний № 336/987/19 Головуючий в 1-й інстанції - Дмитрюк О.В.
Категорія - ст. 163-1 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання захисника Самар Т.Г., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч.1 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Запорізької області, ІН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , працює ПВКП «Апрель», головним бухгалтером, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Як зазначено в постанові, 28.01.2019 р. за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПВКП «Апрель» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Кастром Груп» за період 2015 р., ТОВ «Будмонтаж Груп» за період 2016 р., та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Будмонтаж Груп» за період лютий 2016 р., головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту ГУ ДФС у Запорізькій області було встановлено порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 214839 грн., занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету, за лютий 2016 р. у сумі 65803 грн.. За фактом виявленого порушення складено акт № 39/08-01-14-06/31182860 від 28.01.2019 р. та складено протокол про адміністративне правопорушення № 110 від 12.02.2019 р.

Захисник Самар Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,подала апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що ОСОБА_1 не отримувала повістки, у зв`язку з тим, що знаходилась у відрядженні, через що, не була обізнана про розгляд справи. По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у клопотанні, яке міститься в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення захиснику Самар Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 15.03.2019 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Всупереч цим вимогам, захисник Самар Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді від 15.03.2019 року подала лише 27.05.2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення № 110 від 12.02.2019 року, складений за відсутності ОСОБА_1

Але, в матеріалах справи міститься запрошення в тому числі і на її ім`я з проханням з`явитися до Головного управління ДФС у Запорізькій області 12.02.2019 року о 10 годині для складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2); крім того міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату ПВКП «Апрель» щодо виклику до ГУДФС України, є дата 04.02.2019 року та підпис « ОСОБА_1 », з цього вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про перебіг та наявність справи щодо неї.

Після отримання вищевказаного матеріалу, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя двічі призначався розгляд справи, на 01.03.2019 року та на 15.03.2019 року, на вказані судові засідання ОСОБА_1 направлялись судові повістки (адреса вказана судом вірно: АДРЕСА_1 , ця адреса співпадає з її адресою в апеляційній скарзі), вищевказану судову повістку повернуто до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання».

Приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності, поведінку ОСОБА_1 щодо її неявки у судові засідання суд розцінив як намагання затягнути процес та уникнути відповідальності, оскільки, на думку суду, ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість особисто, або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Остання не була позбавлена можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Внаслідок чого, судом першої інстанції 15.03.2019 року винесено вищевказану постанову, 18.03.2019 року її направлено ОСОБА_1 , конверт з постановою суду також повернуто до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання», з вищевказаного вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити ОСОБА_1 про дату, час і місце апеляційного розгляду справи та про розгляд та винесення постанови, щоб зберегти її право як бути присутньою при розгляді справи так і на своєчасне оскарження постанови суду.

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_3 до суду не надходило.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

Що стосується доводів апелянта щодо знаходження ОСОБА_3 у відрядження, то вони є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вона знаходилась у відрядженні, згідно копій наказів з 21.02.2019 року по 28.02.2019 року та з 19.03.2019 року по 26.03.2019 року, але в дати, на які призначались судові засідання, вона не знаходилась у відрядженнях.

В клопотанні щодо поновлення строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав ОСОБА_1 не могла оскаржити постанову суду у визначений законом строк, апелянт не наводить.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана щодо вищевказаної події, тому зважаючи на це, мала реальну нагоду хоча б поцікавитись в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя про стан та перебіг справи щодо неї або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу захисник Самар Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала майже через два місяці після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» та низці інших рішень суд наголошує, що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Так, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Тому, посилання апелянта на той факт, що про оскаржувану постанову ОСОБА_1 не було відомо, через неотримання нею повісток, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення захиснику Самар Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 26.04.2019 року стосовно ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року, у зв`язку з чим повернути її апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 336/987/19