ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/113/19 Головуючий в 1-й інстанції Пушкарьова С.П.
Єдиний унікальний №333/5518/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_2, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2018 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 02.10.2018 року о 23 год. 05 хв. у м. Запоріжжя на вул. Технікумівська, 6, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, який належить ТзОВ «БІЗОН-ІМПОРТ» (СХХ603450), з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів тіла). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинення транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу «DRAGER» і у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Від керування відсторонений, про повторність попереджений. Транспортний засіб не евакуйований, в зв'язку з тим, що було зупинено без порушень ПДР і не створювало перешкоди для інших учасників дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність постанови, оскільки винесена з грубим порушенням процесуального права. Суд першої інстанції належним чином не повідомив ОСОБА_2 про день та час розгляду справи та розглянув її без участі останнього, чим порушив права ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення в його присутності та можливість розглядати її лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а також вимоги ст.277-2 КУпАП щодо сповіщення особи про час та дату розгляду справи.

Крім того, суд грубо порушив право ОСОБА_2 на захист, оскільки проігнорував принципи адміністративного права щодо належного повідомлення про розгляд справи та не надав можливості останньому належним чином захистити свої права в суді. Суд обрав пріоритетним не дотримання прав та інтересів правопорушника, а дотримання строків розгляду справи, проявляючи таким чином необ'єктивність та упередженість.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення, суд належним чином не з'ясував наявність обставин, визначених в ст.280 КУпАП, та не з'ясував, в чому ж полягає об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, вчиненого останнім. В постанові суд взагалі не розписав, які докази він прийняв на підтвердження вини ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 в протоколі зазначений не вірно, оскільки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в своїх поясненнях вказують на час, коли ОСОБА_2, нібито, відмовився від медичного огляду - 23.58 годин 02.10.2018 року. До протоколу додано диск із відеозаписом, який не пронумеровано та не опечатано, але на обгортці диска мається відмітка про час зйомки - 02.10.2018 року в період часу з 23.04 до 23.51 годин. Отже, відеозапис також суперечить поясненням свідків, які свідчать про відмову ОСОБА_2 пройти медичний огляд саме о 23.58 годин.

Суд не звернув уваги на те, що поліцейським не було дотримано порядку проведення медичного огляду, затвердженого Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Зазначає, що спеціального технічного засобу DRAGER, як це зазначено в протоколі немає в переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції, а тому його застосування є незаконним і суд цього не перевірив. Зазначена в Протоколі відмова ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці його зупинки є недоведеною, оскільки не підтверджується відповідними діями поліцейського, які від нього вимагає Інструкція, та наявністю у нього відповідного пристрою, якого вимагає Перелік технічних засобів, затверджений наказом МВС України 01.03.2010 року №33.

Під час зупинки працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя, але суд не зясував ці обставини.

Також в направленні не зазначена назва та номер спеціального технічного засобу, за допомогою якого мав би проводитись огляд, а відмова водія від проходження огляду не є підставою для не зазначення такого засобу в направленні. В акті огляду теж не зазначено назву та номер спеціального технічного засобу, за допомогою якого мав би проводитись огляд, але суд не звернув на це увагу.

Крім того, зазначає, що 26 грудня 2018 року ОСОБА_2 не був присутній в судовому засіданні, оскільки не був повідомлений належним чином та не знав про прийняте судом рішення, копію постанови отримав поштою лише 09 січня 2019 року, а тому строк пропустив з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, викликати в судове засідання та допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, у звязку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав 09.01.2019 року, апеляційна скарга була подана14.01.2019 року, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_2 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 провину свою не визнав та зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду. Крім того, суд першої інстанції порушив його право на захист, не надавши йому можливість захистити свої права в суді.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_2 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №421869 від 03 жовтня 2018 року, від підпису протоколу відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 жовтня 2018 року, від підпису яких ОСОБА_2 також відмовився (а.с.5-6); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння (а.с.7-8); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 02.10.2018 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан спяніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом, який був переглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого під час зупинки транспортного засобу під керуванням останнього, працівники поліції неодноразово пропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та у закладі охорони здоровя, від проходження якого ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №421869 від 03 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_2 не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції були розяснені права, передбачені ст.268 КупАП, пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного спяніння, від якого він відмовився у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає.

Також є безпідставними доводи щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан спяніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останнім були оскаржені в установленому законом порядку будь-які дії працівників поліції.

Посилання сторони захисту на порушення працівниками поліції Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, у звязку з тим, що при складанні акту огляду на стан спяніння та направлення на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР, вони не зазначили назву та номер спеціального технічного засобу, яким мав би проводитись огляд, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки огляд водія ОСОБА_2 на місці зупинки та у закладі охорони здоровя не проводився, останній відмовився від проходження огляду, о тому і вказувати технічний засіб в зазначених документах немає необхідності.

Щодо доводів захисника про відсутність технічного засобу DRAGER в переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції, то вони також є необґрунтованими, оскільки газоаналізатори, які використовуються в підрозділах поліції мають назву саме Drager Alcotest, відповідно до назви компанії виробника «Drager Safety AG & Co KgaA».

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_2 дійсно не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 26 грудня 2018 року. Між тим, суд першої інстанції намагався повідомити останнього про день та час розгляду справи шляхом розміщення повідомлення на офіційному електронному сайті «Судова влада України» та телефонував на зазначений ОСОБА_2 в заяві мобільний телефон, який знаходився поза зоною досяжності. Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи суддею суду першої інстанції. До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_2 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_2 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов'язана виключно із волевиявленням особи і, апелянт реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обовязкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, порушення, на які звертав увагу захисник в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржує взагалі.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику-адвокату ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1

Дата документу Справа № 333/5518/18