Справа № 149/714/19
Провадження № 33/801/338/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 год.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 к.

У постанові суду зазначено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, серії ГР № 217557 від 10 березня 2019 року о 05 год 00 хв. в м. Хмільник по вул. Гарнізонна, 3/2 Вінницької області ОСОБА_2, вчинила сварку зі своєю матір'ю ОСОБА_3, в ході якої виражалася в адресу останньої нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим вчинила насильство в сім'ї психологічного характеру. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що в порушення закону їй не було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, також, не правомірно до неї відразу було застосовано привід, відтак скаржник була позбавлена можливості підготуватися до розгляду справи та скористатися правовою допомогою.

Крім того, вказує, що вона не погоджується із обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки матір вона не ображала і з будинку не виганяла, вказані обставини можуть підтвердити батько та сестра.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка просила про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2019 року о 05.00 год. в м. Хмільник по вул. Гарнізонна, 3/2 Вінницької області ОСОБА_2, вчинила сварку зі своєю матір'ю ОСОБА_3, в ході якої виражалася в адресу останньої нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим вчинила насильство в сім'ї психологічного характеру.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Її вина в повному обсязі підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності та співставленні, а саме протоколом серії ГР № 217557 від 10.03.2019 року, поясненнями ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та прийняв рішення про застосування до останньої адміністративне стягнення, передбачене санкцією вказаної статті, у виді громадських робіт на строк 30 год.

У судовому засіданні апеляційного суду правопорушник не спростувала обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, лише зазначила, що розгляд справи районним судом відбувся без завчасного та належного повідомлення про дату судового засідання, в яке її було безпідставно доставлено приводом.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_2 свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт сварки, яка сталася 10.03.2019 року, обставини якої пояснити не змогли, тобто не спростували вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Однак, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_2 менш суворий вид стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено накладення альтернативних видів стягнень у виді штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 год, суд не дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Суд недостатньо врахував особу правопорушника та не навів мотиви накладення суворішого виду адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Ісмаїлов проти Росії" від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

За вказаних обставин апеляційний суд вбачає достатнім застосування до ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу, враховуючи відсутність даних щодо інших фактів притягнення її до адміністративної відповідальності та беручи до уваги, що від її дій тяжких наслідків не настало, матеріальна шкода не завдана, а тому адміністративне стягнення має бути менш суворим.

Вказані обставини не були належним чином оцінені судом першої інстанції, тому оскаржувана постанова підлягає зміні в частині призначеного адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення вини ОСОБА_2, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 289, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року в частині накладення на ОСОБА_2 стягнення у виді громадських робіт на строк 30 год. - змінити.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

В частині стягнення судового збору постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: /підпис/ В.В. Оніщук

Згідно із оригіналом

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.В. Оніщук