Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.04.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2019 року
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ужгород, вул. Можайського, 34 / 66, Закарпатської області, громадянин України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..
Згідно постанови, 10 жовтня 2018 року о 04-ій годині 55 хвилин по вул. Можайського, 34, у м. Ужгород, ОСОБА_1, будучи відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2018, яка набрала законної сили, підданим адміністративному стягненню за вчинення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, повторно протягом року керував автомобілем марки «Ford Mondeo», д. н. з. MI 371 DS, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів) і від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що в зазначені в протоколі час та місці, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, працівники поліції його не зупиняли, а підійшли до нього в той час, коли автомобіль був припаркований його дружиною, що також підтверджується й фото фіксацією стоячого, припаркованого автомобіля. Стверджує, що протокол не може бути доказом у справі, оскільки складений на невинну особу, а постанова про накладення стягнення серії НЕ № 307733 також не може слугувати доказом, так як автомобіль не був зупинений працівниками поліції і докази керування ним ОСОБА_1 відсутні, і при цьому, вказана постанова оскаржена. Крім того, вважає, що відеозапис із боді-камер поліцейських не може бути доказом у цій справі, оскільки не підтверджує факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка в постанові.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що 10 жовтня 2018 року о 04-ій годині 55 хвилин по вул. Можайського, 34, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Mondeo», д. н. з. MI 371 DS, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів) і від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або закладі охорони здоровя відмовився у присутності двох свідків,, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП (а. с. 1).
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 убачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та в лікаря-нарколога для визначення стану алкогольного спяніння (а. с. 2, 3).
З копії постанови серії НК № 307733 вбачається, що 10.10.2018 ОСОБА_1, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 4 ст. 126 КУпАП за порушення вимог передбачених п. п. 2. 1 «а» та 2. 9 «в» ПДР, тобто за керування 10.10.2018 о 04-й годині 50 хвилин по вул. Можайського, 34 у м. Ужгород, транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком (а. с. 4).
З розписки ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 зобовязався залишити свій автомобіль марки «Ford Mondeo», д. н. з. MI 371 DS, на місці зупинки по вул. Можайського, 34 у м. Ужгород, без порушень ПДР (а. с. 5).
З довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Закарпатській області ОСОБА_5 вбачається, що згідно облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України гр. ОСОБА_1, 26.04.1983 р. н., отримав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами серії ВХХ № 854805 (а. с. 6).
Зазначені у вищенаведених доказах обставини також підтверджуються й дослідженим у ході апеляційного розгляду справи відеозаписом із місця події, з якого вбачається, що: працівники поліції, побачивши керований ОСОБА_1 транспортний засіб із неосвітленим номерним знаком вжили заходи до зупинки автомобіля; на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки чи в закладі охорони здоровя ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків; будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1, які б стверджували, що саме вони керували транспортним засобом, на місці події не було, у тому числі дружини ОСОБА_1 на яку він посилався у суді першої інстанції; працівники поліції розяснили ОСОБА_1 передбачені ст. 268 КУпАП права, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан спяніння; зовнішні ознаки ОСОБА_1 свідчать про перебування його в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом ; у ході розмови із працівниками поліції ОСОБА_1, плутаючись у поясненнях, то заперечував факт керування транспортним засобом, то визнавав, зазначаючи, що «їхав від мами».
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 підтвердив факт вживання ним спиртного, зокрема, горілки у кількості приблизно 200 грам, а також вказував на те, що після вживання спиртного направився додому пішком і неподалік будинку, в якому проживає був зупинений працівниками поліції.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Закарпатській області ОСОБА_6 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилалися ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, під час розгляду справи апеляційним судом, у звязку із чим, надані ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду справи пояснення про те, що поліцейський сфальсифікував протокол для показників у роботі, - відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор Готра Е. М. при виконанні своїх функціональних обовязків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були залучені в якості свідків відмови ОСОБА_1 від огляду на стан спяніння, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалися ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом.
З пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вбачається, що у присутності свідків ОСОБА_1 вказував поліцейським на те, що транспортним засобом не керував, що транспортним засобом керувала його дружина, що дії поліцейських були протиправними.
Доводи апеляційної скарги про те, що в зазначені в протоколі час та місці ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, працівники поліції його не зупиняли, а підійшли до нього в той час, коли автомобіль був припаркований його дружиною, що також підтверджується й фото фіксацією стоячого, припаркованого автомобіля, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовані наявними в матеріалах справи й наведеними вище доказами. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує факт відсутності на місці події будь-яких осіб, окрім ОСОБА_1, у тому числі і його дружини, що підтверджується вищезгаданим відеозаписом; що будь-яких клопотань, у тому числі й про виклик та допит його дружини, працівникам поліції ОСОБА_1 не заявляв, що також підтверджується відеозаписом.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол не може бути доказом у справі, оскільки складений на невинну особу, а постанова про накладення стягнення серії НЕ № 307733 також не може слугувати доказом, так як автомобіль не був зупинений працівниками поліції і докази керування ним ОСОБА_1 відсутні, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені належними доказами та спростовані наведеними вище доказами. При оцінці доводів та прийнятті рішення про те, що вказана постанова оскаржена, апеляційний суд враховує й те, що дані про те, що така постанова скасована в матеріалах справи відсутні й таких не додано як до апеляційної скарги, так і в ході її розгляду.
Із вищенаведених підстав, відхиляються і доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис із боді-камер поліцейських також не може бути доказом у справі, оскільки не підтверджує факту керування ОСОБА_1 автомобілем.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, оскільки він повторно протягом року вчинив передбачене частиною першою цієї статті адміністративне правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, будь-яких клопотань, у тому числі й про допит свідків, у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги, не заявлялось, і, зокрема, не заявлялись клопотання про допит дружини ОСОБА_1 як свідка у справі, понятих, які були присутні при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння, а також клопотання про відкладення розгляду справи на інший термін у звязку з необхідністю витребування чи надання доказів.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан