ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/127/19 Номер провадження 33/814/528/19Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи - начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, яка надійшла від Управління захисту економіки в Полтавській області Національної поліції України щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-6 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

На вказану постанову прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить постанову скасувати, визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України та накласти на останнього стягнення в межах санкції, встановленої ч.2 ст.172-6 КпАП України.

Дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги прокурора, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КпАП України постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КпАП України прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КпАП України кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КпАП України закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КпАП України та таким чином не має повноважень на оскарження судового рішення згідно з ч.1 ст.287 КпАП України та ст.294 КпАП України.

Що стосується посилань прокурора на положення ст.250 КпАП України, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити таке.

Частина 1 статті 250 КпАП України вказує, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст. 250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КпАП України щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КпАП України прокурор у даному випадку не наділений правом апеляційного оскарження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи - начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2019 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення - повернути, як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Захожай О.І.