Справа № 346/926/19
Провадження № 33/4808/165/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2019 року о 23 год. 10 хв. в Коломийському районі смт. Отинія, громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та очей, тремтіння пальців рук. Від ознайомлення з протоколом відмовився, проходити в установленому порядку тест на спеціальному приладі «Драгер» відмовився, їхати на медичне освідчення в медичний заклад відмовився.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Вважає, що ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає вимогам ряду положень Конституції України, а тому не може бути застосована судом щодо нього.

Зокрема, звертає увагу на те, що суд не має можливості диференціювати накладені адміністративні стягнення у залежності від обставин правопорушення та особи правопорушника, а встановлене КУпАП адміністративне стягнення є надто суворим, що не узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини та Конституції України.

Вважає, що суд підійшов до неприпустимого спрощеного підходу судового розгляду адміністративної справи щодо нього, оскільки справу було розглянуто за одне судове засідання, без виклику працівників поліції та свідків, які підписали письмові пояснення, без огляду відеодиску з записом зробленим зі спеціального нагрудного приладу поліцейського.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що 27.02.2019 року близько 23 год., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 1102», поїхав в смт. Отинія по своїх знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Перед заїздом до складських приміщень він побачив як позаду нього зупинився службовий автомобіль працівників поліції. Працівники поліції повідомили його про те, що в нього транспортному засобі в номерному знаку не горить одна лампочка, що є порушенням ПДР України. Після того працівники поліції повідомили його про те, що в них є підозра про те, що він перебуває в стані алкогольного спяніння, оскільки від нього було чути різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук і зобовязали його пройти огляд на визначення стану алкогольного спяніння.

ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння, оскільки у вказаний день не вживав спиртні напої. Через його відмову працівники поліції застосували до нього насильницькі дії та відвезли його у відділ поліції, де надали прилад Драгер для його продуття та визначення стану на вживання алкогольного спяніння, який не показав відповідного результату. Згодом йому було запропоновано пройти зазначений огляд в медичному закладі, однак він відмовився від такого огляду, оскільки підстав для його проходження не вбачав. Працівники поліції його ображали та один із них вдарив його долонею по обличчю, а згодом почали складати щодо нього якісь документи та надали чистий листок для того, щоб він написав про свою відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння та те, що він вжив лише пляшку пива. Працівники поліції чинили на нього психологічний тиск і тому він підписав всі документи, тільки щоб його відпустили.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть підтвердити, що у вказаний день та час він не перебував в стані алкогольного спяніння.

Зазначає, що в судовому засіданні суддя оглянув диск, з якого не вбачалось про порушення ним вимог ч.1 ст.130 КУпАП. Судом не були допитані свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та пояснення яких долучені до матеріалів справи.

Окрім того, вказує на те, що працівниками поліції було порушено порядок направлення водія для проведення огляду до закладу охорони здоровя для проведення відповідного огляду на визначення стану алкогольного спяніння.

Звертає увагу суду на те, що працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що викликає сумніви у законності дій працівників поліції при оформленні матеріалів справи.

Вказує на те, що відеоматеріали з нагрудної камери працівника поліції не містить відеозапису від початку до завершення події і не підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №100293 від 27.02.2019 року (а.с.1), о 23 год. 10 хв. в смт. Отинія по вул. Українській громадянин ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102» д.н.з 50132 ІВ з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного освідчення на факт вживання алкоголю у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України , зо що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором Коломийського ВП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_5, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_6

Крім того, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 власноручно написав, що випив одну пляшку пива 27.02.2019 року і в нього був запах, після чого він керував своїм транспортним засобом.

ОСОБА_2 були розяснені його права та обовязки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться у суді м. Коломия, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_2

Окрім того, апелянт був ознайомлений із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить також його власноручний підпис.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с.2), в яких він повністю визнає, що 27.02.2019 року о 23 год. 10 хв. керував транспортним засобом Таврія, коли був зупинений працівниками поліції та відмовився проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 та його пояснень у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції вбачається, що він не заперечує, що дійсно керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився від проходження відповідного огляду і в медичному закладі, оскільки вважав проходження даного огляду безпідставним, оскільки не перебував у стані алкогольного спяніння.

Однак, вважає що він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона суперечить Конституції України, вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення та стверджує, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок огляду на стан алкогольного спяніння і останні безпідставно вважали, що він перебуває у стані алкогольного спяніння.

Доводи апелянта про відсутність свідків при його відмові від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння є неспроможними, оскільки наявність таких свідків не викликає сумніву, так як підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, в якому дані про прізвища вказаних свідків та їх місце проживання засвідчені їх власними підписами та окремими письмовими поясненнями вказаних свідків, які долучені до вказаного протоколу.

Зокрема, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.7-8), вбачається, що ОСОБА_2 27.02.2019 року о 23 год. 20 хв. відмовився пройти у встановленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного спяніння за допомогою технічного приладу Драгер, а також відмовився проїхати до медичного закладу для проходження вказаного огляду.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави, передбачені ст.294 КУпАП, для виклику та допиту вищевказаних свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції, враховуючи, що письмові пояснення вказаних свідків щодо відмови правопорушника пройти огляд на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку не суперечать поясненням ОСОБА_2

Зокрема, зі змісту пояснень які були надані ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, однак в подальшому, знаходячись в поліцейському відділенні пройшов такий огляд в результаті чого було встановлено, що він не перебуває стані алкогольного спяніння. Вважає, що поліцейські безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, від якого він відмовився.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції не було допущено порушення вимог ст.266 КУпАП, оскільки встановивши, що ОСОБА_2 відмовляється проходити огляд на стан алкогольного спяніння поліцейським за допомогою технічного засобу, вони на обґрунтовано запропонували йому пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобовязаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння в закладах охорони здоровя.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом не може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП було складено саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані, які підтверджують винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відмова ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння підтверджується актом огляду на стан алкогольного спяніння відповідно до якого останній відмовився від проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу Драгер (а.с.3), акт було складено та підписано в присутності свідків, однак ОСОБА_2 відмовився від його підпису та із результатами огляду.

Матеріали справи містять направлення водія ОСОБА_2 на огляд з метою виявлення стану алкогольного спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів до Коломийської ЦРЛ , відповідно до якого останній відмовився від огляду у медичному закладі (а.с.6).

Відповідно до рапортів працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_5, які наявні в матеріалах справи (а.с.4-5), в період їхнього чергування 27.02.2019 року під час патрулювання був зупинений транспортний засіб «ЗАЗ 1102» по причині не освітлення номерного знаку під керуванням ОСОБА_2, в ході спілкування з ним було встановлено, що в останнього наявні ознаки алкогольного спяніння, на пропозицію пройти огляд в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер, а потім і в медичному закладі ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, на підставі чого на останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що дійсно після того, як працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного спяніння, останній відмовився від проходження такого огляду та намагався покинути місце зупинки транспортного засобу і проникнути на територію складських приміщень.

Апеляційний суд враховує, що вказаний відеозапис не дозволяє повно та всебічно встановити послідовність обставин, які стосуються складання протоколу про адміністративне правопорушення у звязку з чим дані відеозапису оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, які були досліджені судом.

При вирішенні цього питання, суд враховує, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 № 14/1 та п. 4.1, 4.2 Розділу IV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та звязку управління патрульної поліції за наявності технічної можливості зберігає відеозапис на сервері до 30 діб.

Вказані обставини свідчать про неможливість отримати додаткові відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що працівники поліції не вилучили посвідчення водія у ОСОБА_2. на право керування транспортним засобом та не видали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, оскільки останній керував транспортним засобом без посвідчення водія, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ДПО18 № 221783 від 27.02.2018 року (а.с.9).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 27.02.2019 року о 23 год. 10 хв. керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102» в смт. Отинія по вул. Українській без посвідчення водія, на підставі чого працівниками поліції була винесена дана постанова із накладенням на апелянта штрафу в сумі 425 грн.

Копію даної постанови ОСОБА_2 отримав, із змістом постанови був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_2 від огляду на стан спяніння за допомогою в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 16-19).

Апеляційний суд, керуючись принципом змагальності сторін, також приймає до уваги, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 повністю визнає, що 27.02.2019 року о 23 год. 10 хв. керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102» в смт. Отинія по вул. Українській та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським за допомогою технічного засобу та від проходження огляду в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що працівники поліції сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення, вказавши в ньому дані, які не відповідають дійсності, щодо участі свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також застосовуючи фізичне насильство та психологічний тиск, примусили його написати пояснення в яких він повністю визнав провину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та застосування психологічного насильства працівниками поліції, враховуючи можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що він проходив огляд на стан алкогольного спяніння поліцейським за допомогою технічного засобу у поліцейському відділі в результаті чого було встановлено, що він не перебуває у стані алкогольного спяніння, оскільки вказані доводи є голослівними, бездоказовими та не підтверджуються іншими даними, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_2 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП не передбачено іншого альтернативного чи більш мякого виду покарання ніж адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Доводи апеляційної скарги щодо неконституційності ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості перевіряти відповідність діючих законів Конституції України.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, суд першої інстанції повинен розглянути справу стосовно конкретної особи в межах висунутого їй обвинувачення і не має права висловлювати твердження про наявність в діях правопорушника ознак іншого адміністративного правопорушення.

Однак, суд першої інстанції безпідставно, виходячи за межі наданих йому повноважень, вказав на наявність в діях ОСОБА_2 .М. ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду та виключити з мотивувальної частини вказівку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_10