Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа №733/357/19
№ 3/733/120/19
Постанова
Іменем України

"23" квітня 2019 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області
в складі: судді Овчарика В.М.,
за участю секретаря Ткаченко В.М.,
особи, яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 та
захисника Лишка В.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Чернігівського зонального відділуВійськової служби правопорядку, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Родниківка Олександрівського району Кіровоградської області, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого у в/ч НОМЕР_1 , командира в/ч НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 ,

за ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

Полковник ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , на території даної частини, розташованої в м. Ічня-2 Чернігівської області, 29 січня 2019 року, в умовах особливого періоду вчинив дії, які виходять за межі наданих йому прав та службових повноважень, а саме припинив відрядження офіцеру відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку старшому лейтенанту ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснивши, що діяв відповідно до вимог Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», так як лейтенант ОСОБА_2 не виконував свої безпосередні функції, про що свідчать рапорти командира батальйону охорони ОСОБА_3 та солдатів контрактної служби ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Дану бездіяльність ОСОБА_2 було встановлено також ним особисто.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що лейтенант ОСОБА_2 , перебуваючи у відрядженні на території військової частини НОМЕР_1 не здійснював контроль за несенням служби підрозділів та постів спостереження, про що він доповів командиру частини відповідним рапортом.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні показали, що вони несуть службу на КПП технічної території А 1479, куди ОСОБА_2 з`являвся один чи два рази на тиждень на 5-10 хв, хоча повинен був бути там кожен день, при цьому згідно його службових обов`язків допомоги ніякої не надавав, про що ними на ім`я командира частини були подані відповідні рапорти.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був складений ним на підставі матеріалів службового розслідування, згідно якого командир військової частини, вийшов за межі наданих йому прав та службових повноважень, припинивши відрядження офіцеру відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку старшому лейтенанту ОСОБА_2 та перешкоджав виконанню обов`язків вказаним офіцером спеціального правоохоронного формування.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальникаЧернігівського зонального відділуВійськової служби правопорядку (Далі - Чернігівський ЗВ ВСП) № 16 від 17 січня 2019 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 було направлено у відрядження до в/ч НОМЕР_1 строком на 15 діб з 18.01.2019 року по 01.02.2019 року для надання допомоги в організації пропускного режиму на технічній території та здійснення контролю за несенням служби підрозділів, що залучаються до охорони та оборони, виконання службових (бойових) завдань у польових умовах (а.с. 7).

Зазначену мету відрядження вказано у посвідченні про відрядження № 38 від 17.01.2019 року (а.с. 9).

29 січня 2019 року старшому лейтенанту ОСОБА_2 у в/ч НОМЕР_1 було видано посвідчення про відрядження з відміткою про вибуття його з військової частини, який у цей же день вимушений був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення терміну відрядження (а.с. 9).

29 січня 2019 року на адресу начальника Чернігівського ЗВ ВСП надійшла звичайна телеграма від командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 про те, що ним прийнято рішення щодо відправлення до пункту постійної дислокації старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який не виконує визначену у посвідченні про відрядження мету (не надання допомоги в організації пропускного режиму на технічній території) (а.с. 10).

Відповідно до наказу начальникаЧернігівського ЗВ ВСП№ 26 від 30 січня 2019 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 було визнано таким, що прибув 29 січня 2019 року та приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 8).

30 січня 2019 року за наказом начальника Чернігівського ЗВ ВСП № 22 було призначене службове розслідування за фактом невиконання старшим лейтенантом ОСОБА_2 визначених йому повноважень (а.с. 23-24).

30 січня 2019 року старший лейтенант ОСОБА_2 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подав рапорт з роз`ясненням причини його дострокового повернення з відрядження (а.с. 11-14), а 01 лютого 2019 року подав свої письмові пояснення, які співпадають з викладеним у його рапорті (а.с. 15-17).

Свої пояснення з приводу відправлення до пункту постійної дислокації старшого лейтенанта ОСОБА_2 командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 не надав, що підтверджується рапортом та актом від 22 лютого 2019 року (а.с. 20, 21).

Згідно акту службового розслідування від 22 лютого 2019 року, було встановлено, що факт невиконання старшим лейтенантом ОСОБА_2 мети відрядження у вигляді надання допомоги в організації пропускного режиму на технічній території та здійснення контролю за несенням служби підрозділів, що залучаються до охорони та оборони, виконання службових (бойових) завдань у польових умовах, не знайшов свого підтвердження. Поряд з тим службовим розслідуванням встановлений факт перевищення командиром військової частини полковником ОСОБА_1 наданих йому повноважень. По даному факту начальнику групи проведення службових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 запропоновано скласти протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП (а.с. 29-33).

За результатами службового розслідування за фактом невиконання старшим лейтенантом ОСОБА_2 визначених йому повноважень начальником Чернігівського ЗВ ВСП 25 лютого 2019 року був виданий наказ № 9 (а.с. 26-28).

Відповідно до п. 3, 4 8, 18 абз. 9 Інструкції «Про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.07.2017 № 105, рішення про направлення військовослужбовців у відрядження (за наявності бюджетних асигнувань) та відшкодування витрат на відрядження приймають, зокрема, в інших органах військового управління керівник органу військового управління або його заступник. Строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами). На військовослужбовця, який перебуває у відрядженні, поширюється розпорядок дня (режим робочого часу) того органу військового управління, військової частини, установи, організації, підприємства, до якого він відряджений. Витрати, понесені у зв`язку з поверненням відрядженим військовослужбовцем квитка на поїзд, літак або інший транспортний засіб, можуть бути відшкодовані з дозволу командира (начальника, керівника) лише з поважних причин (рішення про відміну відрядження, відкликання з відрядження тощо), за наявності документа, що засвідчує вартість цих витрат.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб ЗС України» у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни під час перебування його у звільненні або відрядженні всім начальникам органів управління Служби правопорядку в гарнізоні, військовим комендантам на транспорті, а також військовим комісарам за місцем проведення військовослужбовцем звільнення (відрядження) надається право припиняти звільнення (відрядження) і відправляти цього військовослужбовця до своєї військової частини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військове командування та органи військового управління Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, а також інші органи державної влади та органи місцевого самоврядування, військовослужбовці та громадяни зобов`язані сприяти Службі правопорядку у виконанні нею своїх завдань.

Згідно п. 1 Положення про режимну службу ВСП, контроль за виконанням вимог нормативно-правових актів щодо організації та здійснення пропускного режиму покладається на режимну службу ВСП.

Як убачається з матеріалів старший лейтенант ОСОБА_2 був направлений у відрядження до в/ч НОМЕР_1 для надання допомоги в організації пропускного режиму на технічній території, здійснення контролю за організацією несення служби підрозділів, що залучаються до охорони та оборони, виконання службових (бойових) завдань у польових умовах.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 174-14 КУпАП настає у разі перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, вчинені в умовах особливого періоду.

Враховуючи викладене суд вважає, що полковник ОСОБА_1 не мав права припиняти відрядження лейтенанта ОСОБА_2 , так як таким правом наділений начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , який направив останнього для поставленої для нього мети.

Разом з тим у судовому засіданні не встановлений факт перешкоджання полковником ОСОБА_1 у виконанні ОСОБА_2 обов`язків спеціального правоохоронного формування.

Таким чином у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, вчинені в умовах особливого періоду.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 про те, що він діяв відповідно до Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», так як даний статут не містить у собі порядку припинення відрядження військовослужбовців. Останнім не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не виконував своїх безпосередніх обов`язків, при цьому суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також їхніх рапортів, так як останні були подані на ім`я командира частини вже після припинення відрядження ОСОБА_2 та проведеного службового розслідування.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який є військовослужбовцем, одружений, є учасником бойових дій, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, але у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, за якою він притягується до адміністративної відповідальності, скільки особі, що скоїла адміністративне правопорушення, необхідно призначити стягнення, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Керуючись ст. 33, 40-1, 221, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у видіштрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп (отримувач УК в Ічнянському районі/22030101, , Банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: 5133).

Особа, притягнута до адміністративної відповідальності, зобов`язана сплатити штраф не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення і повідомити про це суд шляхом представлення документа про його сплату.

У разі несплати штрафу у зазначений строк в добровільному порядку, його стягнення проводиться примусово і з особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ч. 2 ст. 308 КУпАП, який становитиме 4 930 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Овчарик