Справа № 404/1269/19
Номер провадження 3/404/402/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Бурко Руслан Володимирович, при секретарі Мороковій І.В., за участю прокурора Солопова В.Ю., захисника ОСОБА_1, правопорушника ОСОБА_2, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, який до 23.09.2016 року працював поліцейським-водієм Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області, на теперешній час працюючого водієм «Явір», зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 15.02.2019 року № 10/19 вбачається, що ОСОБА_2 з 23.09.2016 р. було звільнено з Національної поліції України на підставі пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є суб'єктом декларування та відповідно особою, яку законом зобов'язано подавати декларацію.

В порушення вимог абзацу другого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, яка припинила діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, а саме 08.06.2017 о 04.22 год., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнав та пояснив суду, що він дійсно був звільнений 23.09.2016 р. з лав Національної поліції України, при цьому в ході звільнення він тривалий час не міг отримати трудову книжку та інші документи, тому коли все ж таки йому видали трудову книжку та інші документи про його звільнення, він не вагаючись підписав усі надані йому під підпис документи, серед яких також були памятки про ознайомлення зі ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 12 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», однак, зв»язку з надмірним хвилюванням, він зі змістом зазначених памяток не ознайомився. На початку квітня 2017 року йому зателефонував його знайомий, від якого він дізнався про необхідність заповнення декларації. Після чого він заповнив та відправ електронну декларацію. В подальшому, він працюючи водієм на підприємстві «Явір», перебував разом ще з двома колегами на чергуванні по вул. Г. України, 13 в м. Кропивницькому, де до нього підійшла невідома йому особа, яка не представившись, не ознайомивши з його правами, склала відносно нього зазначений протокол, при цьому не вручивши йому копію.

Просив закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він не знав про обовязок подання електронної декларації після звільнення, при цьому дізнавшись про необхідність її подання, він одразу ж вжив заходів щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення, в яких просив закрити провадження у справі про притягення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у звязку з відсутністю діях останнього складу зазначеного правопорушення.

Прокурор під час розгляду справи підтримав протокол та вважає, що в діях ОСОБА_2 є склад корупційного діяння, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, та просила притягнути його до адміністративної відповідальності, наклавши адміністративне стягнення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_1, думку прокурора, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у звязку із відсутністю достатніх доказів його вини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином судом досліджено усі докази, які були направлені до суду разом із матеріалами справи, а також долучені учасниками під час судового розгляду. При цьому, зважаючи на раніше викладені правові положення, суд вважає неможливим збирати докази у справі на користь будь-якої із сторін з власної ініціативи, а тому розглядає справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об'єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб'єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов'язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП визначено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що і ставиться в провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обовязок подання субєктами декларування щорічно до 1 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Також передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Крім того, визначено, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Також передбачено, що особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обовязковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Отже, обовязковою ознакою субєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на переконання суду є вина субєкта правопорушення, який має свідомо порушувати відповідні вимоги фінансового контролю. Таке тлумачення узгоджується із твердженнями, наведеними у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 згідно частиною 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом декларування та відповідно особою, яку законом зобов'язано подавати декларацію.

З 07.11.2015 р. по 23.09.2016 р. ОСОБА_2 проходив службу в Національній поліції України. 23.09.2016 р. ОСОБА_2 було звільнено з Національної поліції України на підставі пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

ОСОБА_2, будучи особою, яка припинила діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, наступного року після звільнення подав декларацію 08.06.2017 року.

Згідно пояснень ОСОБА_2 несвоєчасне направлення електронної форми декларації було викликане тим, що про необхідність подання такої декларації йому стало відомо лише на початку червня 2017 року від його знайомого, після чого він одразу подав електронну декларацію. При звільненні, за місцем роботи, про такий обовязок його не доводили до відома.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з наданих суду пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він не мав умислу на вчинення будь-якого порушення, а прокурором в судовому засіданні не надано до суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок. Під час судового розгляду таких доказів також не здобуто.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_2 умислу на порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак субєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та форми вини ОСОБА_2 у його вчиненні в будь-якій формі.

За викладених обставин суд вважає вину ОСОБА_2 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 247 п.1, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_3