Справа № 308/4747/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
01.04.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Мишинчук Н.С., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката ОСОБА_2, розглянув апеляційну скаргу останнього подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року, якою
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.
Cтягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у тому, що під час проведення інспекційного відвідування інспектором Управління Держпраці за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 (м. Ужгород, пр. Свободи, 63, магазин «Фламінго») в приміщенні знаходились і виконували роботи без укладених трудових договорів ОСОБА_3, ОСОБА_4, які виконували роботу продавців, чим допустила порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП.
Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії №ЗК135/215/АВ/П/ПТ від 27.04.2018, актом інспекційного відвідування №ЗК135/215/АВ від 27.04.2018, письмовими поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції справа розглянута без дотримання вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП. Так, відповідальність за ч. 3 ст. 41 КУпАП настає, зокрема, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Встановлені судом обставини справи щодо нібито допущення ОСОБА_1 до виконання робіт продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудових договорів, не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. ОСОБА_4 у приміщенні магазину «Фламінго», яке на праві власності належить ОСОБА_1, з травня 2017 користується у власних цілях частиною приміщення на правах оренди (договір оренди нерухомого майна №3 від 05.05.2017, акт приймання-передачі до договору оренди від 05.05.2017, додаткова угода №1 від 04.05.2018, доказ сплати орендної плати). ОСОБА_3 у період з 25 по 27 квітня 2018 року надавала ФОП ОСОБА_1 послуги з реалізації належних їй непродовольчих товарів (одягу) згідно умов цивільно-правового договору (договір надання послуг) №1-ЦПД від 27.04.2018. Однак, судом вказані докази до уваги безпідставно не прийняті, оскільки, такі на думку суду, викликають сумніви та не узгоджуються з наданими первинними поясненнями ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Звертає увагу на те, що будь-яких рішень щодо визнання недійсними таких договорів не має. Вказує, що судом в порушення вимог Загальної декларації прав людини від 10.12.1948, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950, ОСОБА_1 визнано винною, при цьому суд поклав в основу про доведеність вини первинні пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_4, які останніми були відкликані через їх неточність, що підтверджується нотаріально посвідченим заявами. Також вказує, що не може вважатися належним і допустимим доказом вини ОСОБА_1 акт інспекційного відвідування №ЗК135/215/АВ від 27.04.2018, оскільки такий, як і протокол про адміністративне правопорушення підписаний останньою із зауваженнями та такі оскаржуються ОСОБА_1 в судовому порядку.
В доповненні до апеляційної скарги, захисник, посилаючись на Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого ПКМУ № 295 від 26.04.2017 " Про деякі питання реалізації статті 259 КЗпПта ст. 34 Закону України " Про місцеве самоврядування" щодо підстав інспеційного відвідування, передбаченого п.5, вважає, що в перелік цих підстав ОСОБА_1 не входить, відтак інспекційне відвідування, оформлене актом № ЗК135/215АВ від 27.04.2018 було небгрунтованим, оскільки суб`єкта господарювання "Магазин Фламінго" пр. Свободи, 63 м. Ужгород, не існує, а ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того, інспекційне відвідування відбулось з 26.04.2018 по 27.04.2018, а пояснення у гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відібрані до його проведення - 25.04.2018, тому їх слід визнати недійсними.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та подані докази в підтвердження апеляційної скарги, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_4, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, зокрема, ст. 268, ст. 252. ст. 280 КУпАП, оскільки справу розглянув у відсутності особи, щодо якої складений протокол, докази з повнотою не дослідив, що слугувало винесенню помилкового рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.
Як встановлено матеріалами справи, інспекційне відвідування фактично відбулось у магазині "Фламінго" 25 квітня 2018 року у відсутність ОСОБА_1, у цей час у приміщенні магазину знаходилась гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Як пояснила ОСОБА_1 у приміщенні магазину знаходилась ОСОБА_3, оскільки вона їй допомагає тільки в той час, коли вона їде за товаром, так як вони є друзями, знаються близько 20-30 років, вона їй довіряє та символічно їй платила 50 грн., в рік це буває 2- 3 рази по одному- два дні. Це саме пояснила і ОСОБА_3, даючи пояснення інспекторам ( а.с. 14).
Разом з тим, жодних інших доказів про те, що ОСОБА_3 є продавцем та постійно здійснює роботу з продажу товару, належного ОСОБА_1, не зібрано.
Свідок ОСОБА_4 підтвердила апеляційному суду, що винаймає в оренду частину приміщення ОСОБА_1, здійснюючи свою підприємницьку діяльність, торгує своїм товаром та ОСОБА_1 не наймала її на роботу, а вона до неї не наймалась. Те, що в час відсутності ОСОБА_1 у магазині, вона дивиться за її товаром - не значить, що вона на неї працює, про що вона і пояснила інспекторам.
Водночас, у матеріалах справи містяться договори оренди частини приміщення по просп. Свободи, 63 у м. Ужгороді, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( а.с. 29-38), які суд першої інстанції необгрунтовано відхилив. Напротивагу цьому, матеріали справи не містять інших доказів, які б переконували у тому, що ОСОБА_4 є найманим працівником ФОП ОСОБА_1
Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Доказів того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в контексті ст. 2 КЗпП мали намір реалізувати своє право на працю у ФОП ОСОБА_1, не здобуто, більш того, ОСОБА_4 категорично заперечила те, що вона торгувала товаром ОСОБА_1 та є її працівником, як і не підтвердила ОСОБА_3 здійснення нею роботи в якості продавця.
Таким чином факт порушення вимог законодавства про працю ОСОБА_1, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 41 КУпАП, в суді апеляційної інстанції не знайшов свого підтвердження. Отже, висновки суду про доведеність складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, не грунтуються на фактичних обставинах.
Окрім того, у протоколі не вказано час і місце вчинення правопорушення, відомості щодо часу ( періоду) виконання роботи продавцями гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як найманих працівників ФОП ОСОБА_1, що залишив поза увагою суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 9 - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, як це визначено ст. 251, ст. 256 КУпАП, не здобуто.
З наведених підстав постанова суду як необгрунтована підлягає скасуванню, а встановлені в суді апеляційної інстанції обставини приводять до переконання про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КЗпП, тому провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Щодо апеляційних тверджень про необгрунтованість складення протоколу, то апеляційний суд констатує, що протокол складений повноважною особою, а вирішення питання правомірності його складення не входить в компетенцію апеляційного суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,
П О С Т АН О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2018 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 41 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП , у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Постанова остаточна , касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя :