Провадження № 33/4808/228/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року по справі про адміністративне правопорушення про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, цією ж постановою з останнього стягнуто судовий збір.

Не погодившись з вказаною постановою судді, ОСОБА_1 08.05.2019 року подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що у поновленні строку на апеляційне оскарження належить відмовити, апеляційну скаргу - повернути апелянту з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду від 25.01.2019 року надійшла до суду першої інстанції 08.05.2019 року, відповідно до поштового конверту, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до норм діючого законодавства, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Проте, в апеляційній скарзі не наведено жодних відомостей щодо причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянтом, який розпочався з 25.01.2019 року протягом 10 днів.

З постанови суду першої інстанції від 25.01.2019 року вбачається наступне: « ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи. 05.12.2018 року подав заяву про відкладення розгляду справи за станом його здоров`я. 17.12.2018 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи. 26.12.2018 року подав заяву про відкладення розгляду справи за станом здоров`я» (а.п. 34-35).

Також в матеріалах провадження міститься заява ОСОБА_1 про те, що 01.04.2019 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, але йому не відомо про прийняте судом першої інстанції рішення, у зв`язку із чим він просить напрати на його адресу копію постанови суду. В даній заяві також міститься посилання на те, що19.03.2019 року ним було надіслано заяву до місцевого суду, в якій він заначив, що Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області розглядалась адміністративна справа щодо нього, та йому до часу звернення не відомо про прийняте рішення. (а.п. 39).

Окрім цього, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції неодноразово викликав ОСОБА_1 у судові засідання, зокрема на 06.12.2018 року (а.п. 7-10), яке за копанням останнього у зв`язку із негативним станом його здоров`я та перебуванням судді у колегіальному розгляді кримінального провадження, перенесено на 17.12.2018 року (а.п. 11). Вказане судове засідання також було перенесено на підставі клопотання ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в ранковий час транспортного сполучення між м. Бережани та м. Івано-Франківськ (а.п. 13). 26.12.2018 року судове засідання також не відбулось внаслідок хвороби ОСОБА_1 , який подав заяву з проханням перенести судове засідання та долученням довідки головного лікаря ЦРКЛ (а.п. 18-19). За клопотанням ОСОБА_1 суд першої інстанції викликав свідків, працівника поліції у судове засідання призначене на 15.01.2019 року, проте судове засідання не відбулось у зв`язку із перебування судді у відпустці та чергове судове засідання призначено на 25.01.2019 року (а.п. 22-31). Проте, 16.01.2019 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання на інший час, у зв`язку із негативним станом його здоров`я та поганим транспортним сполученням між судом та населеним пунктом, де він проживає (а.п. 32).

Наведене вище свідчить, що ОСОБА_1 зволікав своїми правами на відкладення судового засідання за клопотанням останнього, які прямо передбачені ст. 268 КУпАП.

В своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вважаю, що процесуальна поведінка особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 давала суду правові підстави визнати факт зловживання ними правом на відкладення розгляду справи та розглянути справу без його участі.

Отже, з матеріалів провадження чітко вбачається, що апелянту достеменно було відомо про те, що справа перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Несвоєчасне отримання ОСОБА_1 копії постанови суду, за умови, що останньому було відомо про те, що справа перебуває в суді, неможливо визнати поважною причиною пропуску строку, оскільки строк на подачу апеляційної скарги розпочинається з дня винесення постанови впродовж 10 днів.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

Тобто, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

Законом чітко передбачені певні строкові обмеження для подачі апеляційної скарги та процедуру поновлення строку, зокрема, згідно приписів ст. 294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення розпочинається з дня винесення постанови, впродовж десяти днів.

Враховуючи те, що апелянтом взагалі не зазначено причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме з дня винесення постанови впродовж 10 днів, а своє прохання щодо поновлення строку апелянт висловив виключно в резолютивній частині апеляційної скарги, без належної мотивації, доходжу висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги, не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту - ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло