ПОСТАНОВА

"26" квітня 2019 р. Справа № 414/578/18

Провадження № 3-в/414/2/2019

місто Кремінна Луганської області

Суддя Кремінського районного суду в Луганській області ОСОБА_1, розглянувши подання начальника Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про припинення виконання постанови Кремінського районного суду Луганської області від 20.03.2018 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Кремінського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 звернувся із вказаним поданням до суду, в якому просив припинити виконання постанови Кремінського районного суду Луганської області від 20.03.2018 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 11 діб, посилаючись на те, що вже більше, ніж протягом одного року прийнятими заходами не вдається виконати постанову, оскільки правопорушник відсутній за місцем проживання та його місцезнаходження не відоме.

23.05.2018 співробітниками СВ Кремінського ВП ГУНП в Луганській області було оголошено у розшук ОСОБА_3 та 08.06.2018 останнього було затримано у м. Харків, а також обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. 07.07.2018 ОСОБА_3 було звільнено з-під варти. На даний час встановити дійсне місце проживання або перебування ОСОБА_3 не вдалося.

Суддя, дослідивши матеріали подання, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.03.2018 постановою Креміського районного суду Луганської області ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП України та на нього було накладене адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 11 діб (а.с. 4).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень щодо звільнення від відбування адміністративного стягнення у звязку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, а містить положення лише щодо застосування давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнення у разі їх несвоєчасного звернення до виконання органом (посадовою особою), який виніс таку постанову (ст.ст. 299, 303 КУпАП).

За наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу (видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі), орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст.ст. 247, 304 КУпАП). Інших підстав припинення виконання виконання постанови про накладення адміністративного стягнення діючим КУпАП не передбачено.

У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2010 від 29.06.2010 наголошується, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Крім того, за змістом принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобовязаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

В той же час, у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Відповідно до ст.ст. 304, 305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. Питання, звязані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що з моменту набрання законної сили вказаною постановою Кремінського районного суду Луганської області від 20.03.2018 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту минуло менше двох років, суд в даному випадку не вбачає підстав для припинення виконання цієї постанови, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання у звязку з його передчасністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 299, 300, 303-305 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання начальника Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про припинення виконання постанови Кремінського районного суду Луганської області від 20.03.2018 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

Постанова оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.Г. Безкровний