1Справа № 335/2568/19 3/335/537/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про притягнення до адміністративної відповідальності

17 травня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соляник А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працючого водієм ТОВ „Арта Інвест, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 року о 22 год. 25 хв., в м. Запоріжжі, по вул. Перемоги, 4, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Nissan, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР № 801 від 20.02.2019 року, чим порушив п. 2.9. „а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Водія відсторонено від керування транспортного засобу, шляхом припаркування автомобіля без порушень Правил дорожнього руху. Про повторність попереджено.

20.02.2019 року командиром роти № 1 батальйону № 2 УПП в Запорізькій області капітаном поліції Гречок Ю.Ю. відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 237370, яким дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

В судове засідання, призначене на 26.03.2019 року особа яка притягається до адміністративної відповідальності з`явилася, конверт з повісткою про виклик ОСОБА_1 до суду повернувся з відміткою органів поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання», у зв`язку з чим розгляд справи судом відкладено.

В судове засідання, призначене на 19.04.2019 року ОСОБА_1 не з`явився. Особисто сам про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Піскарьов А.О. до початку судового засідання звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням до м. Києва з 19.04.2019 року по 26.04.2019 року та неможливості самотужки захищати себе в судовому засіданні ОСОБА_1 . Просив також надати час для ознайомленням з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

З метою дотримання передбачених ст. 268 КУпАП прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом було задоволено клопотання захисника адвоката Піскарьова А.О.

17.05.2019 року через канцелярію суду від адвоката Піскарьова А.О. надійшли заяви, що підписані особисто ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, на підтвердження чого долучено листок непрацездатності серія АДУ № 520568 та про перенесення розгляду справи через значну віддаленість його місця проживання, яке не є місцем реєстрації та місця праці від адреси суду.

Також, 17.05.2019 року адвокатом Піскарьовим А.О. надано суду заяву та додаткову угоду до договору про надання правової допомоги про розірвання договору про надання правової допомоги від 17.05.2019 року, з яких вбачається, що договір про надання правової допомоги між захисником та ОСОБА_1 було розірвано 17.052019 року 0 11:00 год.

В ст. 19 Закону України „Про міжнародні договори України, ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема „Юніон Аліментаріа проти Іспанії від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Суд розцінює, що неодноразові неявки у судове засіданні ОСОБА_1 та клопотання про відкладення розгляду справи, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судовій ситуації.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість особисто, або через представника(ів) в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи нівелюватиме завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відтак, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.ст. 1, 245 КУпАП, та своєчасному розгляду справи в межах строків, які передбачені ст. 38 КУпАП.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 14 Закону України „Про дорожній рух, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі „О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі „Коробов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення „поза розумним сумнівом. Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом „поза розумним сумнівом, зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються висновком медичного огляду лікаря КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР від 20.02.2019 року № 801, рапортом командира роти № 1 батальйону № 2 УПП в Запорізькій області капітаном поліції Гречок Ю.Ю., інформацією, зафіксованої на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді.

Будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

Таким чином, дії ОСОБА_1 судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують Правила дорожнього руху України, несуть відповідальність згідно із законодавством.

При накладенні стягнення згідно з вимогами ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, особу порушника, ступінь вини, майновий стан. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд не вбачає.

При призначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин та відношення до скоєного, та зважаючи на те, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено безальтернативне стягнення стосовно водіїв, дійшов висновку за можливе накласти на ОСОБА_1 стягнення у межах закону, який він порушив, у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.ст. 40-1, 283 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 130, 245, 252, 283-285, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід Держаного бюджету України з позбавленням його права керування транспортним засобом строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В. Соляник