ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/230/19 Головуючий в 1-й інстанції Щербань Л.С.
Єдиний унікальний № 323/4160/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року стосовно нього, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення

в с т а н о в и в:

постановою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, 26.12.2018 року о 17 год. 36 хв. в м. Оріхів по вул. Овчаренка ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в установленому законом порядку в Оріхівській ЦРЛ, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 021172.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що 01 березня 2019 року не був присутній в судовому засіданні, оскільки не був повідомлений належним чином про розгляд справи, жодної судової повістки не отримував, за зазначеною судом адресою він не проживає та ніколи не проживав, копію постанови отримав лише 12 березня 2019 року, апеляційну скаргу подав 21 березня 2019 року, а тому строк пропустив з поважних причин. Також вважає постанову суду незаконною, оскільки був позбавлений прав, передбачених ст.268 КУпАП, що призвело до порушення його права на захист.

На підставі викладеного, просить поновити строк оскарження постанови суду першої інстанції; скасувати постанову суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Справа розглядається за відсутності ОСОБА_2 по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, у звязку з наступним.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав лише 12 березня 2019 року, апеляційну скаргу подав 21 березня 2019 року, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_2 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №021172 від 26 грудня 2018 року, від підпису якого останній відмовився у присутності двох свідків (а.с.1); актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 жовтня 2018 року, від підпису яких ОСОБА_2 відмовився (а.с.3-4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6-7); висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 в Оріхівській ЦРЛ №380003 від 26 грудня 2018 року, в якому зазначено результат проведеного огляду, що останній перебуває у стані алкогольного спяніння (а.с.5).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №021172 від 26 грудня 2018 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_2 був ознайомлений, від підпису якого відмовився у присутності двох свідків. Будь-яких зауважень до протоколу від ОСОБА_2 не надходило.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_2 дійсно не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 01 березня 2019 року. Між тим, суд першої інстанції намагався повідомити останнього про день та час розгляду справи, однак повідомлення повернулося до суду. Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи суддею суду першої інстанції. До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_2 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_2 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Проте, останній не скористався своїм правом та не зявився до апеляційного суду, хоча був повідомлений належним чином, до суду повернулось поштове повідомлення, в якому ОСОБА_2 власноруч розписався (а.с.27).

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обовязкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, порушення, на які звертав увагу апелянт в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржує взагалі.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1

Дата документу Справа № 323/4160/18