Справа № 464/253/19 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 33/811/453/19 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судді апеляційного суду Партики І. В., за участю ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 04.04.2019 року,

встановив:

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04.04.2019 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, працюючого фінансовим директором приватного підприємства «Автотранском», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 384, 20 грн. судового збору.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 11 січня 2019 року о 2.00 год. на вул. Трильовського, 12 у м. Львові керував автомобілем марки «Форд» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, нестійка, тремтіння пальців рук та від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у матеріалах справи відсутні дані про відсторонення його від керування транспортним засобом, а також направлення в медичний заклад для проведення огляду на стан спяніння. Окрім того, зазначає, що мотиви відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд трудового колективу є необґрунтованими, оскільки він не є посадовою особою підприємства, а тому закон дозволяє застосовувати до нього норми ст. 21 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав подану апеляцію, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

Вважаю, що суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставинах, підтверджується, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №148573 від 11.01.2019 року (а.с. 1), відеозаписом з камер спостереження працівників поліції (а.с 2), згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки та у медичному закладі, поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 3, 4), які підтвердили факти відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, не передбачена необхідність працівників поліції складати направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції при його відмові від проходження такого.

Відсутність у матеріалах справи даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не впливає на встановлення наявності чи відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання про можливість передачі справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу ПП «Автотранском» в порядку ст. 21 КУпАП, вважаю необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Згідно з клопотанням, ОСОБА_1 вперше вчинив адміністративне правопорушення, вину визнав, щиро розкаюється, його дії не спричинили жодних тяжких наслідків.

Поряд з цим, згідно з копією наказу №330-п від 28 вересня 2018 року, ОСОБА_1 прийнятий на роботу на ПП «Автотранском» на посаду фінансового директора.

З огляду на це, ОСОБА_1 є посадовою особою.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 є посадовою особою, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, характеризується підвищеною суспільною небезпечністю, вважаю, що відсутні підстави для передачі справи відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу на підставі ст. 21 КУпАП.

Відтак у задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 04.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Партика І. В.