Номер провадження: 33/813/408/19
Номер справи місцевого суду: 494/1382/18
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Котелевського Р.І.

за участю:

секретарів судового засідання: Узун Н.Д., Тьосової Я.В.

захисника - Шулика М.Ю.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шулика М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 25.01.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, працюючий інженером Березівського вузла зв`язку, одружений, з вищою освітою, маючий на утриманні неповнолітню дитину, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 29 жовтня 2018 року, о 17 год. 10 хв., на автодорозі «Одеса-Вознесенськ-Н.Буг» біля АЗС «Успех» Березівського району, керував автомобілем «ЗАЗ Славута», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку медичного огляду від 29 жовтня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою захисник ОСОБА_1 - адвокат Шулик М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд дав не вірну оцінку доказам по справі, а саме не врахував, що ОСОБА_1 не керував автомобілем за описаними в протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, оскільки за кермом автомобіля перебувала інша особа - ОСОБА_3 . Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1, свідків ОСОБА_3 ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.

Під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти - виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, у судовому засіданні районного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнавав та надав пояснення, що 29 жовтня 2018 року, в м. Одесі, він дійсно вживав алкогольні напої з товаришем ОСОБА_4 , та після цього разом із своїми товаришами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхав з м. Одеси в м. Березівка на своєму автомобілі, за кермом якого перебував ОСОБА_3 , який алкогольні напої не вживав. Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав апеляційному суду.

Апеляційним судом встановлено, що будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт керування останнім транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі, матеріали справи не містять.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_3 підтвердив свої покази, дані в районному суді та пояснив, що 29 жовтня 2018 року, близько 16-00 год., він їхав за кермом автомобіля ОСОБА_1 , так як останній разом з товаришем ОСОБА_4 вживали алкогольні напої в м. Одесі. Біля АЗС «Успех» машина стала погано працювати і зупинилася, а тому вони стали чинити автомобіль. Через деякий час до них під`їхала патрульна поліція та дізнавшись що власник автомобіля ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, поліцейські забрали останнього до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння. Він разом з ОСОБА_4 залишився біля машини, закінчив ремонт автомобіля, після чого вони поїхали до м. Березівки. Свідок категорично наполягав на тому, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а поліцейські під`їхали до них в той час, коли автомобіль не рухався, оскільки вони його ремонтували.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_4 підтвердив свої покази, дані в районному суді та пояснив, що 29 жовтня 2018 року з м. Одеси їхав в машині, яка належить ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки він разом з ОСОБА_1 в м. Одесі вживали алкогольні напої, автомобілем керував ОСОБА_3 По дорозі, між с. Вікторівка та с. Степанівка, біля АЗС «Успех» машина почала смикатися та стала. Вони почали ремонтувати автомобіль. Через деякий час до них під`їхала патрульна машина. Поліцейські вияснили у них причину зупинки та побачивши, що полянський, який представився власником автомобіля, перебуває в стані алкогольного сп`яніння, забрали його до лікарні, а він та Слабенко залишились біля авто та після того, як його відремонтували поїхали в м. Березівка. Свідок підтвердив показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а поліцейські під`їхали до них в той час, коли автомобіль не рухався, оскільки вони його ремонтували.

У апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки їх показання узгоджуються з матеріалами справи та встановленими апеляційним судом обставинами. Апеляційним судом не встановлено обставин в зацікавленості свідків у вирішенні справи відносно ОСОБА_7

Крім того, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд вживав заходів щодо виклику з метою допиту в якості свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; інспектора поліції ОСОБА_12, який складав протокол про адміністративне правопорушення, а також поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були на місці події.

Разом з цим, допитати зазначених свідків та поліцейських в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим. Так, поліцейські ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на неодноразові виклики до суду в судове засідання не з`явилися. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на неодноразові виклики до суду за зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення вказаних осіб адресами, в суд не з`явилися.

На листи апеляційного суду на адресу начальника Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 15.03.2019 року, 12.04.2019 року, з вимогою сприяння у виклику та зобов`язання прибуття до апеляційного суду свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також інспекторів поліції ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , правоохоронний орган жодного разу відповіді не надав, а свідки та поліцейські в апеляційний суд не з`явилися.

Таким чином, слід констатувати, що апеляційним судом, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення та були на місці події, а також свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, після проведення медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд визнає належними та допустимими доказами, з підстав відсутності будь-яких доказів неправдивості показань цих свідків.

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який допитати не надалося можливим, на переконання апеляційного суду жодним чином не можуть вплинути на вирішення справи, оскільки вказані особи не перебували на місці події, не були свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а були присутні лише під час складання протоколу про адміністративне правопорушення після проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

В свою чергу, протокол №123 медичного огляду відповідно до якого ОСОБА_1 , 29.10.2018 року, на момент його огляду на стан алкогольного сп`яніння, перебував в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не визнає доказом, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, оскільки факт керування ОСОБА_1 автомобілем, при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, не підтверджується жодним доказом, та спростовується показаннями ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, при вирішенні питання про наявність доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем, апеляційний суд враховує те, що на лист апеляційного суду на адресу начальника Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 12.04.2019 року, з вимогою надати на адресу апеляційного суду електронний носій з відеозаписами з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського на якому зафіксовані обставини події адміністративного правопорушення, правоохоронний орган відповіді не надав, що розцінюється апеляційним судом як відсутність такого відеозапису в розпорядженні поліції.

Відсутність запису з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського суперечить вимогам ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» регламентований порядок використання нагрудних камер поліцейських.

Апеляційним судом встановлено, що суддя районного суду в основу оскаржуваної постанови, як на доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, послався на показання свідків: начальника СРПП №4 Березівського ВП Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_12, який складав протокол та поліцейського СРПП №4 Березівського ВП Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10, який був присутнім під час складання протоколу, а також свідка ОСОБА_15

Апеляційний суд зазначає, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не можуть бути достатніми доказами доведенням вини ОСОБА_1, оскільки щодо показань цих свідків є явні обґрунтовані сумніви щодо їх неупередженості, оскільки обидва свідки є працівниками поліції. На неодноразові виклики до апеляційного суду зазначені працівники поліції не з`явилися та показів не надали, що не дає можливості апеляційному суду сприймати показання цих свідків безпосередньо та визнати їх допустимим доказом.

Також апеляційний суд вважає, що показання свідка ОСОБА_15 , який був допитаний в районному суді, також не можуть бути безперечним доказом на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем вини ОСОБА_1 , оскільки зі змісту показань цього свідка, які викладені в оскаржуваній постанові, убачається, що свідок не зміг пригадати у яку саме дату він бачив ОСОБА_1 в с. Вікторівка біля АЗС «Успех» за кермом автомобіля, а з огляду на те, що він добре знає ОСОБА_1 як мешканця м. Березівки, про що свідок повідомив в районному суді, такі покази свідка не виключають можливість того, що ОСОБА_15 міг бачити ОСОБА_1 за кермом автомобіля в зазначеному районні, у будь-яку іншу дату, ніж 29 жовтня 2018 року. Крім того, суддя районного суду не з`ясував під час судового розгляду, в який процесуальний спосіб, за яких обставин і ким, свідок ОСОБА_15 був встановлений та викликаний до суду, оскільки відомості про це в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд визнає показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , викладені в оскаржуваній постанові не достатніми для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, а тому, з урахуванням положень п.2.9 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом не керував.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, був зупинений працівниками поліції під час керування, або патрульні поліцейські були свідками факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Шулика М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 25.01.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський