Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/84/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 41 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 року. Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, директора ТОВ "Дизайн пласт сервіс", зареєстровану та проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АК № 015681 виданий Вільногірським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код - НОМЕР_1,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 н.м.д.г., що становить 8500 (вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., а також стягнуто судовий збір в розмірі 352,40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2018 року, ОСОБА_4 визнана винуватою у тому, що вона вчинила фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що про наявність постанови ОСОБА_4, стало відомо лише 17.01.2019року, коли вона отримала у копію цієї постанови. Отже, крайній десятиденний строк спливає 27 січня 2019року (неділя).

Зважаючи на вказану обставину захисник вважає, що ОСОБА_4, пропустила строк для подання апеляційної скарги на судове рішення з поважних причин, обумовлених тим, що їй не було відомо про наявність судового провадження відносно неї та дати проведення судового засідання і оголошення постанови, що підтверджується відміткою у справі про отримання копії оскаржуваної Постанови, а тому строк підлягає поновленню.

За наслідком розгляду апеляційної скарги захисник просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4, складу адміністративного правопорушення.

В мотивування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема в обґрунтування порушення норм процесуального права, захисник зазначає, що ОСОБА_4, не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи про адміністративне правопорушення. В протоколі про адміністративне правопорушення вона зазначила, що не згодна викладеним в ньому фактів інспектором. Будь яких повісток, ухвал чи викликів вона не отримувала, а тому при розгляді справи по суті була позбавлена можливості надати документальні докази про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП України.

Також захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не перевірив жодну з обставин, перелічених в протоколі про адміністративне правопорушення. Суд обмежився лише викладенням основних положень та припущень інспектора, викладених в самому протоколі, але не дав їм правової оцінки.

Так, суд не надав оцінки нормам кодексу законів про працю, та нормам цивільного кодексу України, які регулюють відносини що були описані інспектором в акті перевірки та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також не надана оцінка презумпції правочину, який не визнається інспектором праці.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доказів наявності у цивільно-правового договорів підряду ознак нікчемних правочинів інспектором під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та у Поставові Світловодського міськрайсуду не наведено.

Отже, чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому Позивач вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В той же час, суд в своїй постанові керувався тільки висновками інспектора, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Розгляд апеляційної скарги проводиться у відсутності ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_3, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, про причини неявки до суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги без їх участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на подання апеляційної скарги підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Оскільки ОСОБА_4 під час розгляду справи в суді першої інстанції присутня не була, копію оскаржуваної постанови отримала 17.01.2019 року.

29.01.2019 року її представник адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказану постанову. У зв'язку з цим, вважаю обґрунтованими доводи про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення їй копії постанови у відповідності до ст. 285 КУпАП.

Враховуючи обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_3 та враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, приходжу до висновку, що ОСОБА_4 пропустила строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому строк на апеляційне оскарження постанови слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

На переконання апеляційного суду, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зробив обґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Так, суддею першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 вчинила фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) за що передбачена адміністративна відповідальність ч.3 ст. 41 КУпАП.

Згідно копії наказу про виконання повноважень директора, ОСОБА_4 з 03.04.015 року наказано приступити до виконання повноважень директора ТОВ "Дизайн пласт сервіс".

Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, інспекційним відвідуванням проведеним з 04.09.2018 р. по 05.09.2018 р. за період 01.01.17 р.-04.09.18 р., за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Східна 11 А, встановлено, що на підприємстві станом на 04.09.18 р. укладений 1 договір цивільно-правового характеру від 22.08.17р. №08/17-3, а саме з громадянином ОСОБА_5 на надання послуг, саме яких, в договорі не зазначено, будь які додатки до цього договору на підприємстві відсутні. В договорі відсутній обсяг виконуваних робіт або послуг. Разом з тим, в актах виконаних робіт з серпня 2017 р. по серпень 2018 рік зазначений перелік послуг, які надавав гр. ОСОБА_5, а саме, підготовка та розробка нормативних документів з охорони праці, контроль та проведення інструктажів з охорони праці, підготовка та погодження Декларації відповідності і матеріально технічної бази виконанню робіт підвищеної небезпеки, систематичний контроль за станом охорони праці на робочих місцях, підготовка працівників до здачі іспитів в учбово-курсовому комбінаті, проведення повторних інструктажів з працівниками, інше.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що на підставі, наказу «Про службу охорони праці», № ОП-26 від 02.10.17р. до складу служби входить інженер з охорони праці в особі ОСОБА_5

На підставі наказу «Про призначення постійно діючої комісії по перевірці знань питань охорони праці» № ОП-15 від 23.04.18р. до складу комісії входить інженер з охороні праці, ОСОБА_5

На підставі наказу «Про призначення працівників відповідальних проведення вступного інструктажу з охорони праці та правил пожежної безпеки» № ОП-17 від 23.04.18 р. відповідальним призначений інженер з охорони праці, ОСОБА_5

Тобто, на підставі зазначених наказів встановлено, що гр. ОСОБА_5 працює на підприємстві за посадою інженера з охорони праці, виконує накази директора підприємства, підпорядковується безпосередньо директору підприємства. Отже, праця за договором з гр. ОСОБА_5 не була юридично самостійною, здійснювалась у межах діяльності підприємства з систематичним виконанням трудових функцій з вимогою дотримання трудової дисципліни, що передбачено ст.139 КЗПП України щодо обов'язку працівника, ст.15 Закону України «Про охорону праці».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правовідносини з ОСОБА_5, є трудовими відносинами, які не оформлені належним чином, а саме працівник допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноважені ним органу.

Отже, зазначене є порушенням вимог ст. 24 Кодексу Законів про працю України, згідно яких, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язке державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановлене Кабінетом Міністрів України та вимог ст.21 КЗпПУ, якою передбачено, що трудовий договір укладено між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Вказане підтверджується витягом зі статуту товариства, договором про надання послуг, копіями актів приймання-передачі наданих робіт, копіями наказів про створення служби охорони праці та про призначення комісії по перевірці знань з питань охорони праці, про призначення відповідальних осіб за проведення інструктажів з охорони праці та пожежної безпеки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідно до матеріалів справи убачається, що на підставі наказу № ОП-26 від 02.10.2017 «Про службу з охорони праці», до складу служби входить інженер з охорони праці- Михальчук С.І. На підставі наказу № ОП-15 від 23.04.2018 «Про призначення постійно діючої комісії по перевірці знань з питань охорони праці» до складу комісії входить інженер з охорони праці ОСОБА_5 На підставі наказу «Про призначення працівників відповідальних за проведення вступного інструктажу з охорони праці та правил пожежної безпеки» № ОП-17 від 23.04.18 відповідальним призначений інженер з охорони праці ОСОБА_5

Отже, на підставі вищезазначених наказів встановлено, що ОСОБА_5 виконує на підприємстві обовязки інженера з охорони праці, а також виконує накази директора підприємства. Праця здійснюється в межах діяльності підприємства з систематичним виконанням трудових функцій та дотриманням трудової дисципліни. Правовідносини з ОСОБА_5 є по суті трудовими, але вони не оформлені належним чином, а саме працівник допущений до роботи без укладання трудового договору.

Крім того, відповідно до наказу ТОВ «Дизайн Пласт Сервіс» № ОП-26 від 02.10.2017, на підприємстві створено службу охорони праці, виконання функцій служби покладено на інженера з охорони праці ОСОБА_5.

Наказом №ОП-17 від 23.04.2018 ОСОБА_5 призначено відповідальним за проведення на підприємстві вступного інструктажу, визначено місце проведення вступного інструктажу та час проведення (щоденно з 9.00 по 10.00 год.).

Отже, з характеру виконуваних обовязків (систематичний контроль за станом охорони праці на робочих місцях, підготовка працівників до здачі іспитів, проведення повторних інструктажів з працівниками та ін.) вбачається, що ОСОБА_5 працює на підприємстві за посадою інженера з охорони праці, виконує накази директора підприємства та підпорядковується безпосередньо директору підприємства.

Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 X» 2694-ХІІ Роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-ХІІ служба охорони праці підпорядковується безпосередньо роботодавцю.

Спеціалісти служби охорони праці у разі виявлення порушень охорони праці мають право: видавати керівникам структурних підрозділів підприємства обов'язкові для виконання приписи щодо усунення наявних недоліків, одержувати від них необхідні відомості, документацію і пояснення з питань охорони праці; надсилати роботодавцю подання про притягнення до відповідальності працівників, які порушують вимоги щодо охорони праці. Припис спеціаліста з охорони праці може скасувати лише роботодавець.

Вказані обставини підтверджують фактичне існування трудових відносин між ТОВ «Дизайн Пласт Сервіс»та ОСОБА_5, однак без оформлення трудових договорів (контрактів), оскільки у діях вказаної особи наявний факт виконання трудових функцій, що передбачає виконання робіт за професіями та посадами. Незважаючи на те, що у договорах підряду визначено кінцевий результат дій виконавців, однак з матеріалів справи убачається, що фактично має місце саме процес праці.

Апеляційні доводи захисника про те, що між ТОВ «Дизайн Пласт Сервіс» та ОСОБА_5 були укладені цивільно-правові договори та відносини між ними носять цивільно-правових характер, а не трудовий, є необґрунтованими.

Так, відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, відповідно до якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку та наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети, вважаються виконаними і дія їх припиняється

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Умовами цивільно-правових договорів, укладених між ТОВ «Дизайн Пласт Сервіс»та ОСОБА_5, визначено, що виконавець бере на себе зобов'язання виконати заходи по впровадженню на підприємстві Замовника ряд заходів пов'язаних з охороною праці відповідно до технічного завдання Замовника.

Проте, аналіз вказаних цивільно-правових договорів, а також встановлених обставин за результатами інспекційного відвідування свідчать про виконання ОСОБА_5 роботи на підприємстві за посадою інженера з охорони праці, виконує накази директора підприємства та підпорядковується безпосередньо директору підприємства, що передбачає виконання робіт за професіями та посадами.

Ураховуючи вищенаведене, суддя першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративно правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, відтак підстав для закриття провадження у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення не вбачається.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_4 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч.3 ст. 41 КУпАП, з дотриманням вимоги ст.ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, суддя першої інстанції, вирішуючи справу, дотримався вимог ст.ст. 9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, викладені в оскаржуваній постанові висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, відтак рішення судді першої інстанції є законним та обґрунтованим, відтак підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 247 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення строку подання апеляційної скарги, задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_3, строк подання апеляційної скарги на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2018 року, якою ОСОБА_4, визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2