Справа № 263/3306/19
Провадження № 3/263/1338/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Кулик Сергій Вікторович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який тимчасово не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 22.02.2019 року о 16:38 год., перебуваючи на зупинці громадського травнспорту на перехресті пр. Миру та пр. Металургів в Центральному районі м. Маріуполя, на законну вимогу поліцейських згідно зі ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» при проведенні поверхневого огляду пред`явити вміст карманів, відмовився, тим самим вчинивши своїми діями злісну непокору законній вимозі поліцейського та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі. Ст.185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 322997 від 22.02.2019 року; протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 22.02.2019 року; рапортом працівника поліції; заявою ОСОБА_3 ; протоколом допиту потерпілого від 23.02.2019 року; відеозаписом, наданим працівниками поліції.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті 185 КУпАП.

Також з ОСОБА_1 , на підставі Закону України Про судовий збір, підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 185, 252, 284 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 185 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 136 (сто тридцять шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів із дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя С.В.Кулик