Номер провадження: 33/813/634/19
Номер справи місцевого суду: 500/247/19
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративніправопорушення,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмір 384,20 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він15 січня 2019 року, о 06 год. 00 хв. керував автомобілем марки «MERCEDES-BENZ 260» д/н НОМЕР_1 в м. Ізмаїл по пр-ту Суворова, буд. 184, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому Законом порядку відмовився у присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою, 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі, апелянт зазначив, що судом порушені права та інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 22.05.2019 року, на 12.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.52-57).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Мінжирян В.П. надав суду заяву про відкладення розгляду справи, з посиланням на його зайнятість та віддаленість, у зв`язку з чим він не має об`єктивної можливості прибути на судове засідання, на 22 травня 2019 року (а.с.57).

Однак, апеляційний суд відмовляє у задоволенні цієї заяви, враховуючи, що адвокат Мінжирян В.П. надавав юридичну допомогу ОСОБА_1 в суді першої інстанції, приймав участь в оскарженні постанови суду, а тому причини для відкладення розгляду справи апеляційний суд вважає неповажними і направленими на затягування розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд враховує, що дана цивільна справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже місяць, проте ні правопорушник, ні його адвокат не з`явились до суду апеляційної інстанції для дачі пояснень, що свідчить про відсутність у них інтересу до наслідків розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином, безфіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п. 2.5 ПДР, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, правопорушник ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, що підтверджується відеозаписом бесіди ОСОБА_1 з працівниками поліції.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, та пояснив суду, що його погодження на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксоване на долученому до справи відеозаписі. Однак після його погодження інспектор не надав йому у встановленому порядку відповідний алкотестер, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 . - адвокат Мінжирян В.П. у судовому засіданні та у своєму письмовому клопотанні від 25.01.2019 року просив закрити провадження про вказаній справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.11-16).

Однак, апеляційний суд не погоджується з даними доводами ОСОБА_1 і його захисника адвоката Мінжирян В.П., оскільки та обставина, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, підтверджується відеозаписом бесіди ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Більше того, відмова ОСОБА_1 від проходження вказаних оглядів відбулась в присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які підтвердили факт їх присутності при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, що також вбачається із вказаного відеозапису.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 в тому, що він відмовився від проходження обстеження на стан сп`яніння у встановленому законом порядку повністю підтверджена матеріалами справи.

Тобто, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №406810 від 15.01.2019 року, згідно з яким водій ОСОБА_1 15.01.2019 року о 06:00 годині в м. Ізмаїл Одеської області по проспекту Суворова, буд. 82, керував автомобілем «MERCEDES-BENZ 260» д/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. З протоколу вбачається, що від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законному порядку він відмовився, в присутності двох свідків.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда