Справа № 163/97/19 Провадження №33/802/215/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст.ст. 471, 472 МК України Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю представника митниці ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на постанову судді Любомльського районного суду від 28 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень з конфіскацією в дохід держави 6 кг спортивного харчування загальною вартістю 38 256,96 гривень, провадження в даній справі за ознаками ст.472 МК України щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу порушення митних правил.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він слідуючи 08.12.2018 з ОСОБА_4 в Україну через пункт пропуску "Устилуг" митного поста "Володимир-Волинський" Волинської митниці ДФС автомобілем "Рено", н.з. АС5704ВЕ, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи обмежені згідно із ст.378 МК України та постановою КМ України від 21.05.2012 року № 434 до ввезення в такій кількості 96 кг спортивного харчування загальною вартістю 38 256,96 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказує на те, що накладене судом стягнення не відповідає характеру і тяжкості вчиненого ним правопорушення, а тому є безпідставним. Посилається на неврахування судом малозначності вчиненого правопорушення, того, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаявся, те, що стягнення штрафу з конфіскацією товару негативно вплине на його матеріальне становище, яке і так є скрутним, обтяжуючі обставини відсутні, тяжких наслідків державі не спричинив. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та звільнити його від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника митниці, який просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, за обставин вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах та в апеляції не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст.471 КУпАП України є вірною.

Посилання апелянта на те, що він своїми діями, не завдав державі значної шкоди, до уваги судом не приймається, оскільки не впливає на кваліфікацію вчиненого правопорушення та не може вплинути на призначене судом безальтернативне стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу правопорушника, а тому правильно прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_3 безальтернативного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

На думку апеляційного суду, розмір призначеного ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу з конфіскацією товару повністю відповідає санкції ст.471 МК України та вірно встановлений судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що накладене на адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товару є надто суворим, оскільки поставить його сімю в тяжке матеріальне становище, не є обставиною, яка слугувала б підставою для скасування постанови в частині накладення адміністративного стягнення.

Більше того, посилання апелянта про тяжке матеріальне становище не підтверджено будь-якими документальними даними.

У відповідності до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто застосування вимог ст.22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обовязком.

Таким чином, апеляційний суд, не вбачає можливості звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не є малозначним.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, накладене на ОСОБА_3 стягнення відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови судді місцевого суду та звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, про що просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 28 лютого 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду ОСОБА_1