Провадження №3/263/791/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Киян Дмитро Володимирович, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП Маріупольського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючу «Сімейний будинок» ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст. ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2018 року о 20-20 годині, ОСОБА_1, знаходячись за місцем мешкання (АДРЕСА_1) скоїла психологічне насилля відносно опікуна ОСОБА_2, 10..10.2006 р.н., яке виразилося у тому, що кричала, підвищувала голос, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 ст.173-2 КпАП України передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Таким чином, об'єктивною стороною вказаного правопорушення є його вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

При цьому в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того факту, що на ОСОБА_3 було протягом року піддано адміністративному стягненню.

Так, у самому протоколі про адміністративне правопорушення від 07.12.2018 року (серія ГП 226181) вказано, що ОСОБА_3 притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, проте з доданої до протоколу постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.12.2018 року ОСОБА_3 було звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі було закрито.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст.17Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскількинаявність останніхне узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід закрити, за відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, ч.2 ст. 173-2 , 251, 252, 247, КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у звязку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Д.В. Киян