ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/437/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

16 квітня 2019 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1, за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисників адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюДзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 02.12.2018 року о 02 год. 20 хв. по пр. Науки, буд. № 7-В в м. Харкові, ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault Megane», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Водію було запропоновано пройти тест на алкогольне спяніння на місці зупини транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в закладі охорони здоровя. Водій погодився проїхати в медичний заклад в присутності двох свідків, але згодом відмовився пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, після уточнення якої, просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року та направити справу на новий розгляд. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що з відеозаписів нагрудних камер поліцейських взагалі не відображено повних подій на місці зупинки транспортного засобу. Пояснення свідків різняться з подіями, які викладені в протоколі. .

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисники підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. Зокрема ОСОБА_2 вказував, що він є інвалідом ІІІ групи, і йому взагалі протипоказано вживати алкоголь. Взагалі незрозуміло чому його зупинили працівники поліції, оскільки він не порушував ПДР. Він відмовився від огляду на стан спяніння бо не довіряє поліцейським.

Захисники, в свою чергу, вказали, що відеозаписи з нагрудник камер поліцейських не можуть бути належним доказом, оскільки вони не зазначені в протоколі.

Свідок ОСОБА_6 в апеляційному суді зазначив, що в той вечір він вживав алкоголь. ОСОБА_2 алкоголь не вживав. Він знаходився в салоні автомобіля ОСОБА_2, тому поліцейський міг відчути запах алкоголю з автомобіля. Закінчення подій не дочекався, оскільки поїхав додому.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи скаржника та його захисників на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 185369 від 02.12.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10 та самого ОСОБА_11 (а.с. 2-6), розпискою від імені ОСОБА_12, в якій вона зобовязувалась доставити автомобіль на постійне місце стоянки та не передавати керування ОСОБА_2 (а.с. 7), відеозаписом правопорушення (а.с. 10).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що пояснення свідків різняться з подіями, викладеними в протоколі, спростовуються матеріалами справи та апеляційний суд оцінює їх як позицію захисту та намагання особи уникнути адміністративної відповідальності, в той час як вина останнього встановлена на підставі сукупності доказів.

Посилання скаржника на протиправність дій співробітників поліції не знайшли свого підтвердження зібраним матеріалами. Не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Покази свідка ОСОБА_6 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисників щодо неврахування даних відеозапису правопорушення, оскільки він не зазначений в протоколі, не узгоджуються з положенням ст.ст. 251, 256 КУпАП.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіДзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1