Справа № 514/211/19
Провадження по справі № 3/514/57/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року смт Тарутине

Суддя Тарутинського районного суду Одеської області Кравченко П.А., при секретарі Мельниченко Н.М., за участю прокурора Бахчиванжи Є.І. розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця с. Богданівка Тарутинського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, громадянина України, не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Тарутинського районного суду Одеської області надійшли матеріали адміністративних справ про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією від 26.01.2019 р., встановлено, що ОСОБА_1, будучи головою Тарутинської районної державної адміністрації та суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, 26.10.2017 року, знаходячись в приміщенні Тарутинської РДА підписав розпорядження № 586/А-2017 від 26.10.2017 року «Про передачу в оренду земельних ділянок земель консервації на території Виноградівської, Петрівської Першої та Рівненської сільських рад», СФГ «Кристал» терміном на 10 років земель консервації площею 67,58 га рілля на території Виноградівської сільської ради, та не повідомив про наявність у нього приватного інтересу, чим порушив вимоги ст. ст. 28,35 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП, а саме не повідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією № 127/19 від 26.01.2019 р. встановлено, що ОСОБА_1, будучи головою Тарутинської районної державної адміністрації та суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, 26.10.2017 року, знаходячись в приміщенні Тарутинської РДА підписав розпорядження № 586/А-2017 від 26.10.2017 «Про передачу в оренду земельних ділянок земель консервації на території Виноградівської, Петрівської Першої та Рівненської сільських рад», СФГ «Кристал» терміном на 10 років земель консервації площею 67,58 га рілля на території Виноградівської сільської ради, та не повідомив про наявність у нього приватного інтересу, чим порушив вимоги ст. ст. 28,35 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, надав до суду письмові пояснення щодо протоколу про адміністративні правопорушення, в якому просить суд відмовити в притягненні його до адміністративної відповідальності.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки поняття "сват" не охоплює визначення родинних стосунків та близьких осіб відповідно до ЗУ " Про запобігання корупції"

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши доводи правопорушника, прокурора, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших, визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно п,п, «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» голови районних державних адміністрацій є суб'єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб'єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративного - територіальну одиницю.

З огляду на вказане, ОСОБА_1, є суб'єктом відповідальності на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції».

Вимогами ЗУ «Про запобігання корупції», врегульовано питання запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, ст. 28 вказаного нормативно-правового акту передбачає, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

Виходячи з вимог Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов'язанні між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Що стосується документів, які підтверджують родинні стосунки, то слід зазначити, що законодавство України не встановлює їх вичерпного переліку. Перелік документів, які необхідні для того, щоб установити родинні стосунки осіб, визначається в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.

Визначення корупційного правопорушення надано законодавцем у ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність .

Згідно ч. 1 ст. 65 КУпАП, за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема така відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів , а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки до ст. 172-7 КУпАП, суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" , а під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Більш детальне тлумачення поняття «реального конфлікту інтересів» та його розмежування його із «потенційним» визначено у методичних рекомендаціях, що розроблені Національним агентством з питань запобігання корупції.

Зокрема, вказані рекомендації визначають, що складовими конфлікту інтересів (реального, потенційного) є: приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий), службові/ представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові), а співвідношення вказаних складових спричиняє виникнення: реального конфлікту інтересів - приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційного конфлікту інтересів - у сфері службових/ представницьких повноважень наявний приватний інтерес, що може за настанні певних обставин у майбутньому вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (абзац дванадцятий частини першої статті 1 Закону).

При цьому приватний інтерес може мати своїм наслідком як позитивний вплив (особа має прагнення віддячити тощо) на ситуацію, так і негативний (завдати клопоту тощо).

Разом, з тим суд звертає увагу, що в матеріалах адміністративних справ відсутні відомості, щодо звернення суб'єкта владних повноважень до НАЗК з приводу існування наявності конфлікту інтересів між ОСОБА_1 та його сватом ОСОБА_2

Окремо, Національне агентство звертає увагу, що відповідно до частини п'ятої статті 28 Закону у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненнями до територіального органу Національного агентства, який надає підтвердження про відсутність конфлікту інтересів (частина шоста статті 28 Закону). До утворення в установленому порядку територіальних органів підтвердження про відсутність конфлікту інтересів на звернення вказаних вище осіб надає Національне агентство.

При потенційному конфлікті інтересів суперечність між приватним інтересом і службовими повноваженнями існує так само, як при реальному, а фактична різниця між ними полягає в тому, що у випадку потенційного конфлікту, на відміну від реального, приватний інтерес може вплинути на об'єктивність прийняття службовцем рішення чи вчинення діянь лише в майбутньому та при настанні певних обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи надані пояснення та зібрані по справі докази в їх сукупності, вивчивши матеріали, суд приходить до висновку про відсутність фактів, які б доводили вину ОСОБА_1, та вважає, що в його діях відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП у зв`язку із чим провадження слід закрити в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядаються одночасно одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладаються в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених в межах санкції.

Адміністративні справи № 514/210/19 (3/514/56/19) протокол від 26.01.2019 р., 514/211/19 (3/514/57/19) протокол серії № 127/19, об'єднати в одну справу, присвоївши їй № 514/211/19 (3/514/57/19).

На підставі наведеного, керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 172-7, 251, 254, 257, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Одеського апеляційного суду з дня її проголошення.

Суддя: П.А. Кравченко