Справа № 175/1230/19
Провадження № 3/175/503/19
Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М., розглянувши матеріали, що надійшли до суду з Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, іпн НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, офіційно не працюючого,

за ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №0009637 складеного 14 березня 2019 року, встановлено 14 березня 2019 року о 10-00 год. на 194 км. а/ш М-07, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснював господарську діяльність без державної реєстрації, як субєкта господарювання, а саме, надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі за маршрутом м. Кам?янське м. Дніпро, чим порушив ст. 58 Господарського кодексу України та ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 свою вину не визнав.

Адвокат правопорушника за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з клопотанням про закриття провадження, суд приходить до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративним правопорушенням є провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність по перевезенню пасажирів без державної реєстрації як субєкт господарювання, без одержання ліцензії на провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензування ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Однак згідно ч. 1 ст. 58 ГК України, суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 55 ГК України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Отже, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є субєкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

За змістом ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів. Завданням ліцензування на автомобільному транспорті є: сприяння становленню сучасного ринку послуг, розвитку автомобільного транспорту та стимулювання впровадження нових видів послуг; підвищення ефективності використання транспортних засобів; створення конкурентного середовища; захист прав споживачів та ринку послуг від небезпечних перевезень; забезпечення соціальних стандартів транспортного обслуговування, забезпечення використання сертифікованих і дозволених для використання транспортних засобів; забезпечення доступності послуг та підвищення якості транспортного обслуговування. Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Ліцензія на надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів чи небезпечних вантажів надає право автомобільному перевізнику надавати послуги з внутрішніх перевезень пасажирів чи вантажів.

Тобто, фактично ОСОБА_1 обвинувачується у незаконному здійсненні господарської діяльності без одержання ліцензії певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, важливою ознакою господарської діяльності с її систематичність, виконання на професійній основі, такі дії мають носити систематичний характер, а тому особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність таких випадків, зв'язати їх воєдино, а також довести їх систематичність. В той же час в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено та матеріали справи не містять жодних доказів про систематичне здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів, а наявна лише фотографія, на якій зафіксовано автомобіль з шашкою із зображенням номеру телефону, однак це не свідчить про здійснення ним господарської діяльності.

Частина 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», розяснює, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає лише у разі доведення систематичної діяльності особи, направленої на отримання доходу, зокрема, на надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Сама по собі наявність на даху автомобіля ліхтаря не може бути достатнім і безсумнівним доказом надання послуг перевізника, оскільки не вказано осіб, яким ОСОБА_1 надавав послуги таксі, не доведено за якою ціною здійснював послуги з перевезення пасажирів, чи існувала регулярність таких послуг, чи отримано за такі послуги винагорода (дохід) та чи взагалі такі послуги надавалися.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі це легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Доказів, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 відповідає всім ознакам таксі, згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, на підставі п. 1 ст. 247, ст. 248, 249, 251, 252, 283-285, 287, 289, 294 КпАП України, суддя

постановив:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Озерянська Ж.М.