У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Чебанової-Губарєвої Н.В. Гулого В.П. Фаріонової О.М.

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000064.

Учасники судового провадження:

прокурор - Мовчан Т.М.,

представник третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт - ОСОБА_3

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області Мовчана В.В. задоволено, накладено арешт на вилучене в ході проведеного 01.11.2018 р. обшуку в торгівельному кіоску, з правого верхнього боку якого є АДРЕСА_4, яких знаходиться на території ринку «Колос» (на господарській частині ринку) по АДРЕСА_4, майно, а саме грошові кошти, зошит, накладні, листи картону та сигарети відповідних марок, відповідної кількості в пачках.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою.

Стверджує, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять правової підстави для арешту майна, яка має відповідати вимогам закону, обґрунтування підозри у вчиненні особою злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, а ні в клопотанні, а ні в ухвалі слідчого судді не наведено обґрунтувань, що вилучене майно є предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, досудовим розслідуванням не встановлено факту незаконного виготовлення підакцизних товарів та незаконного виготовлення, зберігання марок акцизного податку - під час обушків марки акцизного податку не виявлені та не вилучались.

Викладені слідчим у клопотанні обставини, які слідчим суддею покладені в основу рішення, є надуманими і не підтверджуються жодним доказом.

Слідчий суддя не звернув увагу на недотримання на стадії досудового розслідування, передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку проведення обшуку, а саме того, що слідчим суддею дозвіл на проведення обшуку наданий старшому слідчому з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області Мовчану В.В., але обшук проведено іншою особою - слідчим Бублич Н.П., без участі слідчого Мовчана В.В.

Кримінальне провадження порушено за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України, причетним до їх вчинення вважали ОСОБА_2 , але йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, а отже арештоване майно перебувало у особи, яка не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні законні підстави для накладення арешту.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання з метою використання при продажі товарів, а також збуту незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, а також незаконного транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вищевказаної злочинної діяльності причетний ОСОБА_2 , який налагоджує постачання оптових партій незаконно виготовлених тютюнових виробів на території м. Миколаєва. Дані вироби останній реалізовує у роздріб через мережу підконтрольних йому торгівельних кіосків, які розміщені на території м. Миколаєва.

В ході ведення оперативно-розшукової справи встановлено, що ОСОБА_2 постійно збільшує обсяги реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів та кількість вищевказаних кіосків, у зв`язку з чим придбає незаконно виготовлені тютюнові вироби іноземного виробництва без марок акцизного податку України та тютюнові вироби іноземного виробництва, які обклеєні марками акцизного податку України з ознаками підробки. Транспортування незаконно виготовленої продукції здійснюється службою вантажних перевезень ВАТ «Гюнсел Груп» на відділення міста Миколаєва за адресами: м. Миколаїв, вул. Троїцька, буд. 252/5 або м. Миколаїв, пр. Богоявленський, буд. 25/2.

Після отримання незаконно виготовлених тютюнових виробів на одному з вищевказаних відділень служби вантажних перевезень, вказана продукція транспортується до місць зберігання з метою подальшого збуту, а саме: АДРЕСА_1 гаражний АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . За вказаними адресами здійснюється збір замовлень, які формують реалізатори в підконтрольних ОСОБА_2 кіосках, після чого дані замовлення транспортуються до місць збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів.

Відповідно інформації, отриманої від ОУ ГУ ДФС у Миколаївській області, в ході виконання доручення встановлено, що ОСОБА_2 завозить незаконно виготовлені підакцизні товари (тютюнові вироби) в торгівельний металевий кіоск з рамками білого кольору з встановленими на ньому ролетами, з правого боку якого є АДРЕСА_4, який знаходиться на території ринку «Колос» (на господарській частині ринку) по АДРЕСА_4. В подальшому у вказаному кіоску здійснюється незаконна реалізація незаконно виготовлених тютюнових виробів.

01.11.2018 р. на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва проведено обшук у зазначеному кіоску, в ході якого виявлено та вилучено тютюнові вироби з марками та без марок акцизного податку України, які є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, чорнові записи, які зберегли на собі, та грошові кошти, які були отримані від реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів. Накладення арешту на них необхідно з метою їх збереження як речових доказів.

Слідчий звернувся до слідчого судді, з погодженим із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області клопотанням, про накладення арешту на майно: вилучене в ході проведеного 01.11.2018 р. обшуку у торгівельному металевому кіоску з рамками білого кольору з встановленими на ньому ролетами, з правого боку якого є АДРЕСА_4, який знаходиться на території ринку «Колос» (на господарській частині ринку) по АДРЕСА_4, а саме грошові кошти, зошит з чорновими записами, накладні, листи картону із відповідними записами та сигарети відповідних марок та кількості в пачках, яке мотивував необхідністю збереження їх як речових доказів.

Слідчий суддя, врахувавши вимоги ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, ст. 98 КК України, дійшов висновку, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, та вважав, що наявні достатні підстави для накладення арешту на вказане вилучене майно.

Враховуючи, що представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 та прокурором подані клопотання про розгляд справи без їх участі, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження. Вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчим суддею постановлена 20.11.2018 р. без виклику осіб, інтересів якої вона стосується, а саме ОСОБА_1 - власника майна та ОСОБА_2 - особа, у якої незаконно вилучено майно, як стверджує апелянт, про накладення арешту на майно він дізнався 21.04.2019 р., при цьому матеріали судового провадження не містять даних на підтвердження того, що копія ухвали слідчого судді направлялась або вручалась ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням даних про дату подання апеляційної скарги - 24.04.2019 р., апеляційний суд вважає, що у даному випадку строк на апеляційне оскарження ОСОБА_4 не пропущений і апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 0000064 внесені відомості за фактом виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання з метою використання при продажі товарів, а також збуту незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, а також незаконного транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, тобто за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

01.11.2018 р. під час проведення, на підставі ухвали слідчого судді, обшуку у вказаному кіоску, в торгівельному металевому кіоску з рамками білого кольору з встановленими на ньому ролетами, з правого боку якого є АДРЕСА_4, який знаходиться на території ринку «Колос» (на господарській частині ринку) по АДРЕСА_4, виявлено та вилучено тютюнові вироби з марками та без марок акцизного податку України, зошит, накладні, листи картону, грошові кошти.

02.11.2018 р. постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом.

Оскільки встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що виявлене та вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, на думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно.

Посилаючись на ухвалу Верховного Суду, апелянт вважає, що обшук проведено з порушенням діючих норм КПК України, протокол його проведення не має доказового значення, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно. Проте, такі доводи позбавлені підстав, оскільки в даному провадженні мають розглядатися питання щодо підстав і мети арешту майна, і оцінка обставин проведеного обшуку перебуває за межами предмету розгляду. А питання законності процедури проведення обшуків вирішується судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження.

Твердження апелянта про те, що жодній особі не повідомлено про підозру, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.

Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000064, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ __________ _____________

Чебанова-Губарєва Н.В. Гулий В.П. Фаріонова О.М.