ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2

на постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно постанови судді, 7 лютого 2019 року о 22 год. 30 хв., ОСОБА_1 по вул. Соборна, в районі перехрестя з вул. Центральна в м. Нова Одеса Миколаївської області, керував транспортним засобом ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота.

Від проходження відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що 07.02.2019 р. він намагався виїхати заднім ходом з паркувальної стоянки кафе «Апельсин», як в цей момент побачив, що до нього наближається автомобіль патрульної поліції. Щоб не створювати перешкод для руху, він повернувся на стоянку, а патрульні поліцейські зупинилися позаду його транспортного засобу, перегородивши та блокувавши можливість здійснити будь-який рух. Вказує, що побачивши на його автомобілі одеську реєстрацію державного номерного знаку, поліцейський, представившись, заявив, що проводиться операція на причетність автомобілів до аварії, внаслідок чого зажадав перевірки його транспортного засобу. Зазначає, що коли він попросив поліцейських ознайомити його з цією операцією, вони заявили, що він порушив ПДР України та створив аварійну обстановку для руху, на що він попросив поліцейських пред'явити відповідні докази.

Вважає, що така його принципова позиція обурила працівників поліції, в зв'язку з чим, вони почали вимагати пред'явлення документів і заявили, що він нібито перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Апелянт стверджує, що він не перебував у стані будь-якого сп'яніння, не відмовляйся та був готовий до проходження огляду на стан сп'яніння, як за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров'я, але бажав це зробити в присутності захисника, оскільки вважав, що його було затримано та присутність захисника під час затримання є обовязковою. Проте йому було відмовлено в наданні захисника.

На думку апелянта, працівниками поліції було порушено вимоги ст.ст. 260-263 КУпАП та не складено протокол про адміністративне затримання, не повідомлено батьків чи його родичів про таке затримання, не проінформовано центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги з метою залучення захисника. Стверджує, що таким чином було порушено його право на захист.

Зазначає, що ніякого протоколу про адміністративне правопорушення при ньому не складали та другий екземпляр працівники поліції йому не вручали. Цей другий екземпляр протоколу був відправлений разом з першим до суду. Апелянт наголошує на тому, що крім письмових пояснень, які він підписав, більше ніяких документів працівники поліції йому не пред'являли ні на підпис, ні для ознайомлення. Про те, що він притягується до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він дізнався лише коли отримав повістку про виклик до суду.

Також апелянт додає, що всі надані працівниками поліції процесуальні документи, складені різними почерками, є відмінними від почерку інспекторів поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що, на думку апелянта, також підтверджує той факт, що надані до суду матеріали справи складені не на місці зупинки транспортного засобу, у його відсутність, і що з цими документами його не ознайомлювали.

Вказує на те, що письмові пояснення свідків мають ідентичний характер та зміст, що, на думку апелянта, свідчить про те, що ці пояснення формальні і написані працівниками поліції не зі слів свідків, а по шаблону та не відповідають фактичним обставинам справи.

Також додає, що про те, що він не порушував ПДР України, свідчить той факт, що працівники патрульної поліції не здійснили тимчасове вилучення у нього посвідчення водія.

Зазначає, що до суду також було надано відеозапис на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Апелянт вказує на те, що цей відеозапис не є оригіналом, а лише його копію на лазерному диску. Стверджує, що ця копія відеозапису неповна, змонтована з декількох відео файлів, а тому не відображає всіх подій з самого початку.

Апелянт вважає, що надані фрагменти відеозапису не можуть бути належним і допустимим доказом його вини в ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки відео-фіксація здійснювалася з порушенням вимог законодавства не на нагрудну відеокамеру в автоматичному режимі, а на мобільні телефони поліцейських. Також додає, що навіть з цього відеозапису вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на неправильність складеного протоколу та долучених до нього документів, належним чином не надав оцінки його поясненням щодо обставин вчиненого правопорушення та відсутності в його діях умислу в ухиленні від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2, наводячи аналогічні доводи, також вважає, що процедура проведення огляду ОСОБА_5 на стан сп'яніння працівниками патрульної поліції не було дотримано, а тому, на думку захисника, всі отримані докази і висновки з цього приводу, не можуть вважатися дійсними.

Стверджує, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп'яніння, на які послався суд у своїй постанові, нічим не підтверджені і в суді не доведені, а мають суб'єктивний характер інспектора патрульної поліції.

Зазначає, що акт огляду не містить дати та часу його складання, а також прізвища особи у відношенні якої він складався та пред'являвся для ознайомлення.

Захисник вказує, що інформація, яка викладена в направленні водія до медичного закладу для проведення огляду на стан спяніння, також не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що в цьому документі вказано, що інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 доставив ОСОБА_5 на огляд у заклад охорони здоров'я, де останній відмовився від проходження медичного огляду в Новоодеській ЦРЛ, але цього фактично не було, що підтверджується всіма матеріалами справи.

На думку апелянта, факт самостійного проходження ОСОБА_5 огляду на стан сп'яніння в Миколаївському ОНД свідчить про те, що працівники поліції не провели цей огляд у встановленому законом порядку, внаслідок чого, останній був вимушений самостійно звернутися до Новоодеської ЦРЛ для проходження такого огляду. Тільки після того, як йому там відмовили через відсутність направлення у проведенні огляду на стан спяніння в присутності поліцейського, він пройшов цей огляд самостійно, відразу після всіх подій в обласному наркодиспансері.

Також додає, що письмова розписка ОСОБА_6 (батька), на яку послався суд в оскаржуваній постанові, не може бути належним доказом по справі, оскільки не відображає всіх обставин події.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, та його захисника ОСОБА_2 на підтримку поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки судді ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянтів в цій частині.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що коли від виїжджав від кафе на проїжджу частину вул. Соборна в м. Нова Одеса, то побачив, що по вказаній смузі рухається автомобіль патрульної поліції, у звязку із чим він зупинився. Після чого, поліцейські звинуватили його у створенні аварійної ситуації та зажадали перевірки документів, надати які він тривалий час відмовлявся, як і відмовився вийти з автомобіля.

Вимогу пройти огляд на стан алкогольного спяніння вважав помстою працівників поліції за його відмову предявити документи, які він надав лише після залучення працівниками поліції двох свідків для фіксування відмови у проходженні огляду на стан алкогольного спяніння. Вказав, що він не перебував в стані алкогольного спяніння. Події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, відбувались в зимовий час при низькій температурі повітря, в темну пору доби, а тому працівнику поліції здалось, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння, посилаючись на бліде обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота.

Вважав особисті враження інспектора про запах з порожнини роту, тремтіння пальців рук та бліде обличчя субєктивними, які ніякими доказами не підтверджені. Вказав, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу Драгер, і не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, а лише попросив, щоб ця процедура відбувалась в присутності адвоката, і щоб йому надали сертифікат відповідності цього приладу, але йому було відмовлено.

Зазначив, що вся процедура тривала більше двох годин та за цей час йому захисника так і не надали. Також вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складався у його відсутність, так як він йому не предявлявся і другий екземпляр не вручався. Стверджував, що не складання працівниками поліції процесуальних документів про його адміністративне затримання та ненадання йому копії цих документів, позбавило його можливості оскаржити дії поліцейських.

Проте, зазначені доводи ОСОБА_1 спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення згідно якому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. Викладені в ньому дані повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозапису, здійсненому при його складанні, та з письмовими поясненнями свідків.

Як слідує з відеозапису, здійсненому поліцейськими, водій ОСОБА_1 тривалий час відмовлявся предявити посвідчення водія та виходити з автомобіля. При цьому, ОСОБА_1 поводив себе зухвало та сперечався з поліцейськими. Після неодноразових розяснень вимог правил дорожнього руху та положень ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків.

За результатами відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння, працівниками поліції складено акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного спяніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер ОСОБА_1 відмовився, в присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (з їх підписами в акті). Також зазначено, що від підпису в акті ОСОБА_1 відмовився (а.с. 7).

Хоча у вказаному акті у одній із граф бланку не зазначено прізвище особи , щодо якої складено акт, але у акті міститься посилання на те, що саме ОСОБА_1 відмовився від такого огляду. Зазначене позбавляє доводи захисника про відсутність даних щодо особи, у відношенні якої цей акт складений.

Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у медичному закладі підтверджується даними, що містяться в направленні водія на огляд у Новоодеську ЦРЛ 07.02.2019 року о 23 год. 30 хв., у звязку з виявленими у останнього ознаками алкогольного спяніння, що зазначені у вищевказаному акті. Від проходження медичного огляду в Новоодеській ЦРЛ та отримання направлення з метою виявлення стану алкогольного спяніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно яким, в їх присутності ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку. Також з вказаних пояснень вбачається, що водія було ознайомлено з його правами, він від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення в їх присутності ОСОБА_1 відмовився.

Хоча свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були допитані судом, але письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, ці свідки дійсно були присутні під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння. Тому, відсутні підстави вважати, що пояснення зазначених осіб не відповідають дійсності, як про це зазначають апелянти.

Доводи апелянтів про те, що фактично відбулося адміністративне затримання ОСОБА_1 не відповідає дійсності. Хоча протокол у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій керував транспортним засобом 07.02.1019 р. о 22:30 з явними ознаками алкогольного спяніння, а протокол складено в той же день о 23:40, і пояснення ОСОБА_1 надав та підписав їх особисто 08.02.2019 р. о 00:21, але, як слідує з відеозапису, працівники поліції тривалий час пропонували водієві надати документи, пройти огляд на стан спяніння, але ОСОБА_1 тривалий час сперечався та не реагував на вимоги працівників поліції. Тобто, зазначене вказує, що саме з вини ОСОБА_1 тривалий час складався протокол про адміністративне правопорушення.

Не є слушними також наведені апелянтом доводи про те, що під час нібито адміністративного затримання не повідомлено батьків чи його родичів про таке затримання, та не відсторонено від керування транспортним засобом. Зазначене спростовано доданої до протоколу про адміністративне правопорушення розпискою його батька ОСОБА_6, яка викладена останнім власноруч, та згідно якій 08.02.2019 р. о 00:30 він прийняв транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та зобовязався його не передавати синові до його витверезлення або до проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 наділений правом користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, саме при розгляді справи в суді. Правом користуватися правовою допомогою адвоката під час проходження огляду на стан алкогольного спяніння законом не передбачено. Відсутність адвоката під час проведення процедури огляду на стан алкогольного спяніння не є підставою для відмови від його проходження на вимогу працівника поліції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан спяніння, визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п. п. 6, 7, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відсутні підстави вважати, що поліцейськими було порушено процедуру проведення огляду водія на стан алкогольного спяніння, про що вказують апелянти.

Відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції, результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоровя можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно п. 22 розділу 3 Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсним.

ОСОБА_1 надав до суду виписку з медичної картки амбулаторного хворого №303 від 08.02.2019 р., в якій зазначено діагноз тверезий (а.с. 29). Але, дослідивши дану виписку, апеляційний суд встановив наступне.

Так, всупереч вимогам Інструкції, як слідує з даної виписки, ОСОБА_1 після того, як йому відмовили в проведенні огляду на стан алкогольного спяніння у Новоодеській ЦРЛ, звернувся до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру та проходив медичний огляд на стан спяніння у відсутність працівника поліції. Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що надану до суду виписку, не можна визнати дійсною.

Так, за запитом апеляційного суду, з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру витребувано акт медичного огляду, на підставі якого складено зазначену виписку. Проте, згідно повідомленню в.о. головного лікаря МОНД ОСОБА_9 №01-644 від 10.04.2019 р., медичний огляд на стан спяніння ОСОБА_1 був проведений за особистим зверненням, у звязку з чим акт не складався.

Як слідує зі змісту зазначеної виписки в ній вказані недостовірні дані щодо особи, яка проходила огляд на стан спяніння. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 народився 22.08.1995 р., в той час як у виписці зазначена інша дата народження 22.08.1988 р. (а.с. 29).

Більш того, ця виписка з медичної картки амбулаторного хворого №303 від 02.02.2019 р. складена у відсутності поліцейського, після сплину встановленого двохгодинного терміну, протягом якого необхідно пройти огляд на стан спяніння, тобто з порушенням Інструкції. У звязку з чим, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння вважаються недійсними.

За такого, апеляційний суд вважає, що суддею обґрунтовано не прийнято до уваги відомості, що викладені у наданій апелянтом виписці з медичної картки амбулаторного хворого №303, оскільки зазначена виписка не є належним та допустимим доказом, і не може бути прийнята до уваги при прийнятті рішення.

Суддя місцевого суду повно та обєктивно дослідив докази, які надані до протоколу про адміністративне правопорушення, та надав їм належну оцінку.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Стягнення ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова