Справа № 161/1996/19 Провадження №33/802/269/19 Головуючий у 1 інстанції:Кихтюк Р. М.
Категорія:ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року місто ОСОБА_1

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника потерпілої адвоката ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_3 визнано винним за те, що 30.01.2019 о 10 год. 59 хв. він, перебуваючи за місцем проживання на ІНФОРМАЦІЯ_2, вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив діяння психологічного характеру щодо матері ОСОБА_1, а саме: ображав останню нецензурною лайкою та висловлював в її сторону погрози різного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоровю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності. Вини у вчиненому не визнає. Вважає, що використовуючи працівників поліції та засоби адміністративного впливу його родичі намагаються усунути його від спадкування майна житла, що залишилося після смерті батька. Посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення неправильно вказана дата вчинення адміністративного правопорушення, а саме «30.01.2018 року». Стверджує, що ОСОБА_1 зазначена у протоколі як потерпіла і свідок. Крім того, вважає, що у протоколі не доведена обєктивна сторона вказаного правопорушення, а саме, у чому полягала шкода, завдана психічному здоровю потерпілої. З огляду на наведене вказує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанцій, оскільки отримав повний текст постанови лише 02.04.2019, та скасувати судове рішення і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представника потерпілої, який апеляцію заперечив та просив відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження і залишити рішення судді без змін, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак повний текст судового рішення отримав у канцелярії суду 02 квітня 2019 року.

Згідно зі ст.289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску даного строку з поважних причин, він за заявою особи, щодо якої винесена постанова може бути поновлений органом, правомочним розглядати скаргу.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала апеляційну скаргу 04 квітня 2019 року. Тому апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобовязаний з'ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що за вказаних обставин, місця та часу ОСОБА_3, дійсно вчинив домашнє насильство.

Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР № 003645 від 01.02.2019 (а.с.1), рапортом ст. інспектора ЧЧ Луцького ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_4 (а.с.2), заявою ОСОБА_1 з проханням притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с.3) та її письмовими поясненнями (а.с.4).

Обставини вчинення адміністративного правопорушення у своїх поясненнях підтвердила і потерпіла ОСОБА_1.

Доводи апелянта про те, що у його діях відсутній склад вказаного правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.

Приписами ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно зі ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживають у одному будинку, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки, що не заперечує у своїй апеляційній скарзі і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На думку апеляційного суду, ці обставини свідчать про наявність фактичних елементів сімї, тому твердження апелянта з цього приводу є безпідставними.

Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_3 і про відсутність у його діях обєктивної сторони адміністративного правопорушення, оскільки потерпіла у своїх поясненнях вказала, що її син постійно ображає її нецензурними словами і погрожує фізичною розправою, що підтверджує завдання шкоди психічному здоровю першої.

Крім того, і сам правопорушник в місцевому суді не заперечував, що погрожував побити матір чайником та поламати ноги.

Посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення неправильно вказана дата вчинення адміністративного правопорушення, а ОСОБА_1 зазначена як потерпіла і свідок, хоча і мають місце, але, на думку суду апеляційної інстанції, не є такими, що перешкодили чи могли б перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом в повній мірі дотримано вимог ст.ст.23, 33 КУпАП та накладено найменш суворе стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваної постанови, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов