Справа № 297/101/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
16.04.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав начальник відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 (далі прокурор),
в с т а н о в и в :
постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП щодо
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, гр. України, працюючої начальником відділу освіти та спорту Берегівської районної державної адміністрації,
закрито на підставі ч. 3 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника відділу освіти та спорту Берегівської районної державної адміністрації, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави та яка є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до підпункту в пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після закінчення встановленого терміну декларування (з 03.03.2018 по 13.03.2018), опублікувала 20.03.2018 на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію про суттєві зміни в майновому стані щодо реалізації нерухомого майна, а саме, житлового будинку загальною площею 239, 3 м. кв., що розташований за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н, смт. Вілок, вул. Центральна, 11, за що отримала дохід у сумі 297 500 гривень, чим вчинила передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративне правопорушення, повязане з корупцією.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування постанови та прийняття нової, якою просить накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, проаналізувавши апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що така підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, у тому числі, оскаржувати постанову і рішення в справі про адміністративне правопорушення.
Разом із цим, за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП (у редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.
Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, у тому числі з обмеженням особистої свободи гр. ОСОБА_2.
Тобто, у даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно зі ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Крім того, згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як убачається з апеляційної скарги прокурор порушує питання про погіршення становища ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження в справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку субєктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП, тобто позбавлений права оскаржувати рішення судів першої інстанції, постановлені за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, на що вказується й у п. 8 інформаційного листа судової палати у кримінальних справах ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до цієї ухвали усунення вказаних розбіжностей може бути вирішене лише в законодавчому порядку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, ураховуючи, вищенаведене те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження судових рішень суду першої інстанції в справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційну скаргу прокурору як особі, що її подала.

Керуючись ст. ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав начальник відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі ч. 3 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП у звязку закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, повернути начальнику відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1, як особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан