Справа №577/4651/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кравченко
Номер провадження 33/816/80/19 Суддя-доповідач Матус В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю ОСОБА_2, захисника Созонова В.П., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,-

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді директора Конотопського спортивно - технічного клубу товариства сприяння обороні України, на порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України, допускав до роботи осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, без належного оформлення трудових відносин допускалися до роботи наступні особи: ОСОБА_4, протягом періоду з 03.07.2017 по 31.10.2018; ОСОБА_5, протягом періоду з 01.09.2017 по 28.09.2018; ОСОБА_6, протягом періоду з 14.08.2017 по 01.10.2018; ОСОБА_7 протягом періоду з 07.08.2017 по 01.10.2018. Натомість з цими особами укладалися цивільно-правові договори, які містили ознаки трудових відносин. Ці договори періодично переукладалися на виконання одних і тих самих послуг, з однією й тією ж особою та охоплює проміжок, що перевищує рік, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.. 41 ч. 3 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову судді, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП і скасувати цю постанову, закривши провадження на підставі ч.2 ст. 284 КУпАП.

За змістом доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 наполягає на правомірності укладених договорів з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на те, чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких - цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає сторони вільні у виборі форми трудових відносин і виду такого договору та не погоджується з твердженням щодо наявність у нього наміру приховати реально існуючі трудові відносини.

Вважає, що інспектори Держпраці не наділені повноваженнями щодо визнання правочинів недійсними, оскільки це відноситься до виключних повноважень суду, а таких судових рішень немає.

Крім того, зазначає, судове рішення постановлено за його відсутності, що позбавило його можливості в повній мірі скористатися своїми правами, а оскаржуване рішення отримав поштою 26 грудня 2018 року.

Вислухавши ОСОБА_2 із захисником, на підтримку апеляційної скарги, Дослідивши матеріали справи та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку оскарження постанови судді підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_2.( а.с.235-237).

В подальшому, відповідно до листа місцевого суду від 22.12.18 р., копія постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року, направлялась ОСОБА_2 ( а.с. 241), однак даних про те, що він отримав цю постанову в справі немає.

Поряд з цим, із пояснень ОСОБА_2, викладених в апеляційній скарзі, вбачається, що він поштою отримав оскаржувану постанову 26 грудня 2018 року. З апеляційною скаргою до суду ОСОБА_2 звернувся 03 січня 2019 року ( а.с. 242-244).

Тому, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року підлягає поновленню, оскільки він був пропущений апелянтом з поважних причин.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З'ясовуючи обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, дотримався в повному обсязі.

Із змісту ч.3 ст.41 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до змісту з ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

В порушення вказаної норми Закону ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період з 03.07.2017 по 31.10.2018 допускалися до роботи без належного оформлення трудових відносин, а натомість з ними директор ОСОБА_2 укладав цивільно-правові договори про надання послуг , зокрема практичного навчання володінню категорії В на автомобілях та по викладанню в учбових групах визначених договорами дисциплін, в тому числі правил дорожнього руху і основ безпеки; будови транспортних засобів, медичної допомоги, які мають ознаки трудових відносин, а фактично предметом договору передбачено виконання трудової функції за професією викладача.

Договір з однією й тією ж особою періодично переукладався на виконання одних і тих же послуг та охоплював проміжок часу, що перевищує один рік, тобто йдеться про виконання не разової роботи-послуги.

В договорах не зазначено конкретного об'єкту (адресу), де виконавець буде здійснювати виконувану роботу, не зазначено об'єм роботи, строки виконання та не визначено строки з оплати єдиного соціального внеску та сплати ПДФО.

В укладених договорах про надання послуг, зазначається, що виконавець виконує роботу на свій ризик, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Однак, всупереч цьому, матеріали справи вказують на те, що директором Конотопського СІК ТСО України ОСОБА_2 організовувався процес праці ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, шляхом затвердження ним «Робочого навчального плану підготовки кваліфікованих робітників за професією Водій автотранспортних засобів ( категорія «В») з обсягом навчання 238 год. в учбовій групі № 56 від 20 червня 2018 р. Конотопського СТК ТСОУ», в якому встановлені дати проведення практичних навчальних занять з водіння, кількість годин визначена по датам викладання та їх загальне підсумування, а також розклад занять ( а.с. 126-127 ).

Також слід зазначити, що за трудовим договором роботодавець своєчасно, в установлені строки та в повному обсязі виплачує працівникові заробітну плату, а також надає встановлені трудовим законодавством пільги, гарантії, компенсації тощо, а за договором підряду оплачується не процес роботи, а її результат, який визначають після закінчення роботи й оформляють актом здавання-приймання виконаних робіт, на підставі цього акта й провадиться оплата.

Разом з тим, відповідно до розрахунково-платіжної відомості нарахування вищезазначеним особам проводились щомісячно за відповідні періоди, пропорційно до фактично відпрацьованих годин ( а.с. 167-197), що є ознакою трудових відносин.

Вина ОСОБА_2 доводиться, в тому числі, і укладеним у товаристві Колективним договором на 2017-2018 роки, де адміністрацію представляє директор ОСОБА_2, а трудовий колектив - голова комітету ОСОБА_7; наказом за № 3 від 29.09.2017 «Про проведення інвентаризації СТК ТСОУ», яким визначено порядок проведення річної інвентаризації у присутності матеріально-відповідальних осіб, членами інвентаризаційної комісії, серед яких інструктори в/н ОСОБА_6 та ОСОБА_7; наказом за № 3 від 02.01.2018 «Про призначення комісії по інвентаризації каси», яким визначено порядок проведення інвентаризації каси членами інвентаризаційної комісії, серед яких інструктори ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП є обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апелянта про те, що інспектори Держпраці не наділені повноваженнями щодо визнання правочинів недійсними не заслуговують на увагу, оскільки в даній справі інспектором праці не визнавалися правочини недійсними, а був складений протокол про вчинення ОСОБА_2, як директором товариства, адміністративного правопорушення.

Необґрунтованими є і доводи ОСОБА_2 щодо позбавлення судом його можливості взяти участь в судовому засіданні та в повній мірі скористатися своїми правами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2018 р. були внесені дані про місце проживання ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_2 і з цим протоколом останній був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис ( а.с. 6).

В подальшому, саме на цю адресу судом направлялась повістка про виклик до суду на 22 листопада 2018 року, яка повернулась без отримання (а.с. 228-230).

03 грудня 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, зазначивши при цьому іншу адресу, а саме: м. Конотоп, вул. У-Троїцька, 148/43 ( а.с. 231) й за цієї адресою було направлено повістку про розгляд 17 грудня 2018 року даної справи ( а.с. 232-233).

Тому, коли ОСОБА_2 14 грудня 2018 року звернувся із клопотанням про відкладення справи у зв'язку з пошуком адвоката, суд першої інстанції вірно зауважив, що з часу ознайомлення ОСОБА_2 до дати призначення справи сплинуло достатньо часу, для того щоб укласти договір з адвокатом, однак поведінка особи, яка притягується до відповідальності направлена не на реалізацію прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП, а на обраний спосіб захисту - свідоме його ухилення від адміністративної відповідальності шляхом затягування розгляду справи з метою досягти спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, у справі відсутні будь-які докази на підтвердження доводів апелянта про порушення суддею його прав, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч.3 ст. 41 КУпАП, з дотриманням вимоги ст.ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не вбачається.

Керуючисьст.294 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.