КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №33/824/2834/2019 Постанова винесена суддею Вознюком С.М.
Категорія: ст.ст. 471, 472 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , перекладача - Олійник В .О . , захисника Писаного Д.О., представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Павленка С.А. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року щодо -

громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Туреччина, м. Стамбул, місце проживання: АДРЕСА_1 , працює:приватним підприємцем в Стамбулі, паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року, орган, що видав: BAYRAMPASA, реєстраційний номер соціального страхування:2,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року, громадянина ТуреччиниОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року, орган, що видав: BAYRAMPASA, визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил №0103/12500/19 від 06.03.2019 року, а саме:

- долари США, за курсом НБУ станом на 06.03.2019 року, за 100 доларів США 2676-2376 грн., кількістю 115 500, вартістю 3091054 грн. 43 коп., - повернуто громадянину Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року, орган, що видав: BAYRAMPASA

Стягнуто з громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року, орган, що видав: BAYRAMPASA, на користь Київської митниці ДФС понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 41 грн. 02 коп.

Провадження у справі про порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України, відносно громадянина ТуреччиниОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року, орган, що видав: BAYRAMPASA, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду першої інстанції, 06.03.2019 року о 20 год. 15 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Туреччини ОСОБА_1 (ОСОБА_1), що відлітав до Туреччини, м. Стамбул літаком авіакомпанії «TURKISH AIRLINES», рейсом ТК 0460, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення з митної території України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст.342 Митного Кодексу України громадянину, який самостійно обрав спосіб проходження митного контролю «зелений коридор», було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має приблизно 100 000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю), пасажиром було видано готівку в розмірі 126800 доларів США, що знаходилась в одному з відділень чорної дорожньої сумки громадянина (ручна поклажа).

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) вказана валюта належить йому особисто.

Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, яка є меншою еквіваленту 10 000 євро.

З виявленої суми пасажиру було пропущено 11300 доларів США (що за курсом НБУ на 06.03.2019 року становить 9974 євро). За протоколом про порушення митних правил вилучено 115500 доларів США. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності пасажира. Вся готівка була перевірена на приборі «ДОКУТЕСТ» для визначення справжності.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні, роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався та для декларування готівкових коштів на «червоний коридор» не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України, порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Суд першої інстанції, встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, заслухавши в судовому засіданні думку представника митниці, пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також дослідивши матеріалами справи про порушення митних правил, дійшов висновку, що єдине діяння, яке вчинив громадянин Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації, за що відповідальність передбачена ст. 471 МК України.

Оцінюючи докази по даній справі, а саме порушення громадянином Туреччини ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ), митних правил, передбачених ст. 472 МК України, суддя прийшов до висновку, що вина громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, судом не встановлений.

В обґрунтування такого рішення суд першої інстанції зазначає, що приймаючи до уваги те, що громадянин Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), допустив порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що повністю охоплюється диспозицією ст.471 МК України і такі дії додаткової кваліфікації за ст.472 МК України не потребують, оскільки митним органом не надано достатніх доказів, які б беззаперечно вказували на те, що дії громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), спрямовані на нез`явлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України , а відтак, виходячи з норми ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви тлумачаться щодо доведеності вини особи на користь останньої.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник Київської митниці ДФС Павленко С.А.подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову від 21.06.2019 Бориспільського міськрайонного суду Київської області відносно громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнати його винним у вчиненні порушення митних правил за ст.ст. 471, 472 МК України, застосувати до нього стягнення в межах санкцій вказаних статей МК України

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 зазначено, що ратифікувавши 17 липня 1997 року Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7 та 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, Україна визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, проте у судовому засіданні жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягається до відповідальності.

Представник митниці вважає, що висновок суду щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянина Туреччини ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим. В обґрунтування застосування до громадянина Туреччини ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу без конфіскації предметів правопорушення суд зазначив, що відповідно до п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95: «Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї».

Апелянт зазначає, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією статті 471 МК України, тобто встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном. У відповідності до санкції статті 471 МК України передбачено конфіскацію не всієї суми, яка переміщувалась через митний кордон України, а тільки суми валюти, що перевищувала еквівалент 10000 євро. В даному випадку: 115500 доларів США.

На думку представника митниці, судом першої інстанції жодним чином не було встановлено, що застосування конфіскації валюти у сумі 115500 доларів США для громадянина Туреччини ОСОБА_1 «надмірний і індивідуальний тягар», на що посилається суд у постанові від 21.06.2019 року.

Апелянт стверджує, Громадянин Туреччини ОСОБА_1 не лише обрав неналежний в даному випадку спосіб проходження митного контролю, а й не вчинив обов`язкові дії щодо письмового декларування товарів, тобто, не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Представник митниці вважає, що громадянин Туреччини ОСОБА_1 повинен був заповнити та надати митну декларацію, оскільки сума валюти перевищувала дозволену норму переміщення валютних цінностей, відповідно до Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці ДФС - Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування - відсутні, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу Українивідповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в доводах апеляційної скарги не оспорюється, як не оспорюється і постанова суду в частині закриття провадження у справі про порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України, відносно громадянина ТуреччиниОСОБА_1 , а тому постанова суду в цій частині, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, не є предметом апеляційного розгляду, та відсутні підстави для скасування постанови в названій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , то слід зазначити, що згідно ст. 33 КУпАПпри накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинене ним порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України, місцевий суд врахував вищезазначені положення Закону, та прийняв рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1700 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 384, 20 грн. в дохід держави, та витрати у справі в сумі 41 грн. 02 коп., без конфіскації грошових коштів.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Висновок про звільнення порушника від додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, лікування), і цей предмет має безсумнівно підтверджене законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.

З наданих під час апеляційного розгляду пояснень ОСОБА_1 та наявних у матеріалах справи даних та досліджених як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що вилучені у ОСОБА_1 кошти в своїй сукупності є його заробітною платою, отриманою в турецькій компанії «ГАЗЕБО ГАЙРІМЕНКУЛЬ ЯТИРИМИ ВЕ ДАНИШМАНЛИК» отриманою протягом декількох років (а.с. 62,63), доходами від його підприємницької діяльності (а.с.64-85, 90-132), доходами отриманими від продажу ним нерухомості (а.с. 86-89) та частково кошти від отриманого кредиту(а.с. 56-61). 04.03.2019 року ОСОБА_1 прилетів до України з метою ведення малого бізнесу, та в зв`язку з цим купівлі ресторану в м. Києві та при собі мав 200000 доларів США, які задекларував в митній декларації від 04.03.2019 року (а.с. 55). ОСОБА_1 уклав попередній договір купівлі-продажу частки в бізнесі, за яким передав продавцю ресторана залог в розмірі 73000 доларів США. (а.с.154-174). На підтвердження легального походження коштів та переміщення валюти через державний кордон України представником адвокатом Писаним Д.О. в суді першої інстанції були надані документи, а саме: письмова декларація, яка була подана громадянином Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) при перетині державного кордону, попередній договір купівлі-продажу частки в бізнесі та нотаріально завірений переклад наступних документів: довідки та виписки з банку про зняття готівки, лист турецької компанії «ГАЗЕБО ГАЙРІМЕНКУЛЬ ЯТИРИМИ ВЕ ДАНИШМАНЛИК», копії свідоцтв про перебування на обліку в податковому органі, довідки інституту соціального забезпечення.

Таким чином, при прийнятті рішення суд першої інстанції вірно врахував, при наявності підтверджуючих походження валюти документів, її розмір та призначення, ту обставину, що кошти мають легальне походження та є особистими коштами ОСОБА_1 .

За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення факту, що вилучені валютні кошти мають законне походження, їх походження та мета використання підтверджується матеріалами справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Так, у п. 28 рішення «Гирлян проти Росії» від 09.10.2018 (скарга № 35943/15) суд повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларації - а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків (див. Ісмаїлов, § 38, Grifhorst, § 102, і Boljeviж, § 44).

Правопорушення яке вчинив громадянин Туреччини ОСОБА_1 полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу коштів в сумі 115 500 Доларів США, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Слід зауважити, що діючим законодавством України вивезення готівкової іноземної валюти з Україну в принципі не обмежена, обмежена лише сума, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, яка може бути вивезена без письмового декларування.

Об`єктивна сторона правопорушення яке вчинив громадянин Туреччини ОСОБА_1 полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбаченаст. 471 МК України.

Таким чином єдине діяння, яке вчинив громадянин Туреччини ОСОБА_1 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

З показань ОСОБА_1 вбачається, що він запізнювався на літак, поспішав пройти реєстрацію, та в подальшому, під час обрання одного з двох каналів проходу митного контролю, помилково зайшов до "зеленого коридору". Однак, лише, розпочавши такий прохід, зрозумів, що помилився, тому звернувся до працівників митниці з проханням виправлення такої помилки, на що отримав відповідь, що виправити її вже не можна, і що вже буде складено протокол про порушення митних правил.

При цьому, ОСОБА_1 зауважив, що вся сума готівки знаходилась в одному з відділень чорної дорожньої сумки і він її не приховував. Така суму коштів для нього є занадто значимою, оскільки, це всі його особисті кошти, які він мав на момент ввезення їх в Україну, тому, конфіскація вказаних грошей, призведе до його "так званого банкрутства" і буде надмірним тягарем.

Відтак, враховуючи особу винного, природу походження та мету використання грошових коштів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що застосування конфіскації, предметів порушення митних правил, в даному випадку є порушення положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не пропорційним, оскільки покладає на громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) «індивідуальний надмірний тягар».

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано щодо громадянина Туреччини ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації.

За таких обставин, постанова судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року, якою громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України з поверненням ОСОБА_1 вилученої,згідно протоколу про порушення митних правил № 0103/12500/19 від 06.03.2019 р. валюти в сумі 115 500 доларів США, що становить 3091054 грн. 43 коп. та провадження у справі про порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Павленка С.А. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал