Провадження № 33/4808/32/19
Категорія ч.2 ст.172-6 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Шкрібляк
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Антошка Р.В., прокурорів Сапожнікової Ю.О., Гринишин Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за його ж апеляційною скаргою (далі АС), на постанову судді Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, з вищою освітою, одружений, на момент вчинення правопорушення працював начальником управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, громадянин України,?

визнаний винуватим за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят два) грн. 40 (сорок) коп.

У постанові судді зазначено, що, згідно інформації про зареєстровані транспортні засоби у Національній автоматизованій інформаційній системі, яка входить до Єдиного державного реєстру МВС України, та копій документів, отриманих в регіональному сервісному центрі в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 01.06.2017 року отримав дохід від відчуження рухомого майна, а саме від продажу автомобіля марки «Dacia Logan», 2008 року випуску, кузов UU1LSDAAH40321058, вартість якого, згідно договору купівлі-продажу № 2641/2017/482242 від 01.06 року становить 103 719,26 грн. У підрахунку законодавчого порогу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, сума становить 80 000 гривень. Ураховуючи, що вартість отриманого доходу перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2017 року (80000 гривень), у ОСОБА_2 на виконання вимог ч. 2 ст. 52 Закону, виник обов'язок у десятиденний термін з моменту отримання доходу, письмово повідомити НАЗК про суттєві зміни у його майновому стані. Тобто упродовж періоду з 00.00 02.06.2017 по 23.59 11.06.2017 року у ОСОБА_2 виник обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані. Опрацюванням відомостей з Єдиного державного Реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_2 станом на 11.06.2017 року та на момент складання протоколу не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, а саме про отримання доходу в розмірі 103 719,26 грн.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 01.06.2017 року, отримав дохід від відчуження рухомого майна, а саме від продажу автомобіля марки «Dacia Logan», 2008 року випуску, кузов UU1LSDAAH40321058, вартість якого згідно договору купівлі-продажу № 2641/2017/482242 від 01.06.2017 року становить 103719,26 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2017 року (80000 гривень) та в порушення ч. 2 ст. 52 Закону, не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП, а саме неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

У своїй АС ОСОБА_2 покликається на незаконність та необґрунтованість постанови щодо нього, оскільки суддя неповно дослідив докази, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення і відсутності його вини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 було роз'яснено його права передбачені ст. 268 КУпАП та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення від 13.11.2018 року.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримав подану АС, свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що в 2017 році, а саме з 26.05 по 09.06.2017 року був важко хворий, і знаходився на лікуванні в медичному закладі, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого, та вирішив подарувати власний автомобіль, марки «Dacia Logan», 2008 року випуску, своєму синові ОСОБА_4 З метою швидкого оформлення документів щодо дарування автомобіля, оскільки його син мав намір виїхати за кордон, було оформлено договір купівлі-продажу автомобіля 01.06.2017 року та здійснено перереєстрацію автомобіля на сина в органах МРЕВ. ОСОБА_2 також зазначив, що між ним та сином також була домовленість про повернення йому коштів за придбаний автомобіль через два роки, у зв'язку із цим було укладено додаткову угоду по договору купівлі - продажу транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб на даний час перебуває в його користуванні, оскільки син грошові кошти за автомобіль йому до цього часу не передав. Підтвердив, що власником автомобіля є його син ОСОБА_4, про що зазначив в поданій ним щорічній декларації за 2017 рік. Вважає, що, оскільки він не отримав коштів за відчуження автомобіля, і тому не вважав за необхідне повідомляти НАЗК про зміни в майновому стані, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 172-6 КУпАП. Окрім цього, зазначив, що в жовтні минулого року, а саме 16 числа, працівники поліції УЗЕ викликали його для дачі пояснень з приводу вчинення ним зазначеного вище правопорушення, давав письмові пояснення власноручно написані та подав їм копію угоди про відтермінування оплати за автомобіль. Працівники УЗЕ не відбирали в нього письмових пояснень, лише спитали де його син і чому не подав декларацію про зміну майнового стану. Приблизно через місяць тих двоє працівників УЗЕ, які раніше питали у нього по неподанні декларації, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зустріли його біля роботи та пропонували йому ознайомитись із протоколом. На їхню пропозицію він відмовився, та запропоновував їм пройти до їхнього робочого місця, однак працівники поліції відмовились, запросили двох свідків та зробили запис в протоколі про те, що він від дачі пояснень та від підпису протоколу відмовився. Копію протоколу працівники УЗЕ йому не вручали і поштою йому не направляли.

В засіданні апеляційного суду прокурори Сапожнікова Ю.О. та Гринишин Л.М. повністю підтримали обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Заперечили проти поданої АС, постанову судді вважають законною та обґрунтованою та просять залишити її без змін.

В засіданні апеляційного суду свідок - оперуповноважений УЗЕ ОСОБА_5 пояснив, що він дійсно 16 жовтня 2018 року викликав ОСОБА_2 для дачі пояснень з приводу вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Будь-яких письмових пояснень з цього приводу в нього не відбирав, однак розпитав, де на той час перебуває його син, на що отримав відповідь від ОСОБА_2, що в той час син перебуває за кордоном. Копію угоди про відтермінування оплати за автомобіль, ОСОБА_2 йому не подавав, як і не передавав примірник угоди по договору купівлі-продажу автомобіля. Приблизно через місяць він, разом із своїм колегою по роботі ОСОБА_6, з метою ознайомлення ОСОБА_2 з протоколом про адмінправопорушення, прибули до його місця роботи. Зустрівшись із ОСОБА_2 на вулиці, запропонували пройти йому з ними до найближчої кав'ярні. В приміщенні кав'ярні ОСОБА_2 відмовився підписувати протокол, давати пояснення, у зв'язку із цим були запрошені свідки, які підтвердили вказане, і які ним були вписані в протоколі про адмінправопорушення. З протоколом ОСОБА_2 ознайомлював, проте, у який спосіб пригадати не може. Права та обов'язки ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП були роз'яснені.

В засіданні апеляційного суду свідок - старший оперуповноважений УЗЕ ОСОБА_6 повністю підтвердив пояснення свідка ОСОБА_5, окрім цього, пояснив, що він дійсно допомагав своєму колезі оформляти протокол про адмінправопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст. 172 -6 КУпАП. Зазначив, що вони ознайомлювали правопорушника із змістом протоколу, Особисто ОСОБА_2 сам його читав, однак відмовився від його підписання та дачі пояснень. Також підтвердив факт, що бачив ОСОБА_2 в кабінеті ОСОБА_5 16.10.2018 року, де останній розпитував чому ОСОБА_2 не подав декларацію про зміну майнового стану від продажу автомобіля.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснив, що в 2017 році, а саме з 26.05 по 09.06.2017 року його батько був важко хворий, і знаходився на лікуванні в медичному закладі. У зв'язку із цим виникла термінова потреба у переоформленні батькового автомобіля марки, «Dacia Logan, 2008 року». Вказаний автомобіль був, як подарунок на його весілля. З метою швидкого оформлення документів щодо дарування автомобіля, оскільки він мав намір виїхати за кордон, було вирішено оформити договір купівлі-продажу автомобіля. 01.06.2017 року був укладений договір купівлі-продажу та здійснено перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_4 в органах МРЕВ. ОСОБА_4 також зазначив, що між ним та батьком також була домовленість про повернення останньому коштів за придбаний автомобіль через два роки, у зв'язку із цим було укладено додаткову угоду по договору купівлі-продажу транспортного засобу про відтермінування оплати за автомобіль. Вказаний транспортний засіб на даний час перебуває в користуванні ОСОБА_2, оскільки він грошові кошти за автомобіль своєму батькові до цього часу не передав. Підтвердив, що власником автомобіля є він, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_7 пояснила, що дійсно реєструвала договір купівлі-продажу в територіальному сервісному центрі МВС, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Їй були надані всі необхідні документи для оформлення даного договору договору та перереєстрації ТЗ. Вказаний договір складався у 3 примірниках, один призначений для продавця, другий для покупця, а третій залишився на зберіганні у Територіальному сервісному центрі. Цей договір був оформлений та підписаний Сторонами в сервісному центрі, в її присутності. Вона перевірила відповідність інформації, внесеної до цього договору, документам, які надані Сторонами договору. Також зазначила, що був також оформлений акт приймання-передачі транспортного засобу у двох примірниках, які були підписані сторонами. Вказаний акт на руки не видається. На підставі вищевказаного договору було видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Угода про відтермінування оплати по договору купівлі продажу транспортного засобу в її присутності не складалась і їй не надавали. Оплата за продаж транспортного засобу сторони вирішують між собою без її присутності.

24.01.2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи щодо нього проводити без його участі, його інтереси в подальших засіданнях буде представляти захисник - адвокат Антошко Р.В.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Антошка Р.В., які підтримали доводи АС, просять постанову щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити; пояснення прокурорів Сапожнікової Ю.О. та Гринишин Л.М., які заперечили доводи АС ОСОБА_2, просять постанову судді залишити без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідків та оглянувши додані документи та зібрані докази, приходжу до висновку, що АС ОСОБА_2, слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції дотримався, однак не в повній мірі.

Так, відповідно до ч.2 ст.172-6 КУпАП, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані - тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

14.03.2016 року відповідно до розпорядження міського голови м. Івано-Франківська №268-с, ОСОБА_2, головного спеціаліста відділу патронатної служби Івано-Франківської міської ради, переведено на посаду начальника управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 є суб'єктом на якого поширюється дія Закону і зобов'язаний подавати декларацію відповідно до цього Закону.

ОСОБА_2 вчинив продаж рухомого майна, а саме транспортного засобу марки Dacia Logan, 2008 року випуску, кузов UU1LSDAAH40321058, вартість якого згідно договору купівлі-продажу № 2641/2017/482242 від 01.06.2017 становить 103 719,26 грн. що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Отже, ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за дане правопорушення, не повідомив про суттєві зміни в його майновому стані.

Не зважаючи на заперечення в АС ОСОБА_2, у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП , його винуватість доводиться наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення № 235 від 13 листопада 2018 року; рапортом працівника поліції; копією Декларації ОСОБА_2; копіями документів з регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області №31/9/4861 від 06.11.2018 року з додатком та іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу 2641/2017/482242 транспортного засобу від 01.06.2017 року ОСОБА_2 вчинив продаж рухомого майна, а саме транспортного засобу марки Dacia Logan, 2008 року випуску, кузов UU1LSDAAH40321058, вартість якого згідно договору купівлі-продажу № 2641/2017/482242 від 01.06.2017 року становить 103 719,26 грн. що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, вважаю непереконливими, і такими, що спрямовані на вигородження його від встановленої законом відповідальності..

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу 2641/2017/482242 транспортного засобу від 01.06.2017 року право власності на транспортний засіб перейшов до покупця з моменту підписання даного Договору.

Посилання ОСОБА_2 на так звану угоду про відтермінування оплати за автомобіль, тобто існування нібито домовленості між сином про повернення коштів в майбутньому, не є правовою підставою не повідомляти НАЗК про суттєві зміни в майновому стані. Вказана угода не може вважатись належним та допустимим доказом і підставою для визнання невинуватості ОСОБА_2

Відповідно, суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що право власності у ОСОБА_4 на автомобіль Dacia Logan, 2008 року випуску виникло саме 01.06.2017 року, тобто з моменту підписання договору. За таких обставин ОСОБА_2 повинен був письмово повідомити у 10-денний термін НАЗК про суттєві зміни у його майновому стані.

Обставини та докази, які б були підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, відсутні.

Відомостей щодо обставин, які об'єктивно могли завадити ОСОБА_2 в поданні до НАЗК декларації про суттєві зміни майнового стану у встановлений законом строк, апелянтом не надано, і матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вищезазначені обставини, доводи ОСОБА_2 стосовно того, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 176-2 ч.2 КУпАП, оскільки він вважав, що його матеріальне становище не змінилось, є необґрунтованими.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнає те, що права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечними і випливають з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд бере до уваги те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.

Так, статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення компетентним органом.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не ознайомлено із складеним щодо нього протоколом, копія вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП, не була йому вручена (а.с.7).

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що копія протоколу направлялась поштовим зв'язком ОСОБА_2

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред'явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та зібрані докази винуватості і обставини, що обтяжують та пом'якшують становище правопорушника, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Апеляційний суд визнає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов'язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальност,і покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Однак, суддя першої інстанції не звернув увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення № 235 від 13.11.2018 року відсутні дані, які свідчили про те, що ОСОБА_2 отримав його копію та належним чином ознайомився з ним. Такі недоліки апеляційний суд визнає істотними порушеннями його права на захист.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був надіслати матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності для належного оформлення та виконання вимог ч.2 ст. 254 КУпАП, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений законом такої можливості.

Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та приймаючи до уваги, що на даний час закінчилися строки, які встановлені ст.38 КУпАП, апеляційний суд констатує, що відсутні правові підстави для повернення протоколу для його належного оформлення.

Підтвердженням наведеного вище, є пояснення допитаного в судовому засіданні як свідка ОСОБА_5, який підтвердив підтвердив, що 16 жовтня 2018 року він дійсно викликав ОСОБА_2 для дачі пояснень з приводу вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП., однак будь-яких пояснень в останнього не відбирав.

Окрім цього, відповідно до ст. 33 Закону України « Про Національну поліцію», поліцейський повинен опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення. Перед проведенням опитування особи поліцейський роз'яснює їй підстави та мету застосування поліцейського заходу, якщо це не перешкодить виконанню поліцією повноважень, покладених на неї цим Законом. З урахуванням встановленого, апеляційний суд зазначає, що 16.10.2018 року оперуповноважений УЗЕ ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 33 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки будь-яких пояснень з приводу скоєння ОСОБА_2 правопорушення не відібрав. Таким чином, із наведеного вище можна зробити висновок, що особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, а саме оперуповноваженому управління захисту економіки в Івано-Франківській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 станом на 16.10.2018 року вже було виявлено вищевказане правопорушення інкриміноване ОСОБА_2, а саме неповідомлення про суттєві зміни в його майновому стані.

Таким чином, відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про істотне порушення права на захист і є безумовною підставою для скасування постанови судді першої інстанції.

Оскільки на момент апеляційного розгляду справи, строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягає закриттю, на підставі положень п.7 ч.1 ст. 247 цього ж Кодексу.

Висновки органу, що склав протокол про адмінправопорушення щодо ОСОБА_2 та доводи прокурора про те, що днем виявлення правопорушення, є день складення протоколу, не ґрунтується на законі, а тому апеляційним судом це не визнається обґрунтованим, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, встановлених під час апеляційного розгляду. Згідно положень п.3 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову, а відповідно до п.7 ч.1 ст.247 цього Кодексу провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 названого Кодексу.

За таких обставин, АС ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,?

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано - Франківської області від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 та постановити нову, якою визнати його винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

На підставі ст.38 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Ю.Д. Шкрібляк