Номер справи 237/3377/19
Номер провадження 3/237/1489/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.09.19 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 67/05-99-49-10 від 06.06.2019 року ОСОБА_1 вчинила правопорушення підпункту «а», п. 176.2 ст. 176 розділу IV та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а саме надання з недостовірними відомостями державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян за І,ІІІ кв. 2017 року, І, ІІІ квартал 2018 року, I квартал 2019 року згідно акту перевірки від 03 червня 2019 року скоєне ОСОБА_1 . Відповідальність за вказані дії передбачена ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прихожу до висновку про те, що справа підлягає закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, полягає у вчиненні одного з альтернативно визначених у диспозиції вказаної правової норми діянь: а) неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів; б) перерахуванні податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством); в) неповідомленні або несвоєчасному повідомленні державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

В свою чергу, особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_2 адміністративне правопорушення визначене як надання з недостовірними відомостями державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян, що не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки вказане свідчить про порушення принципу змагальності судового процесу та принципу верховенства права, яке ставить усіх у «загальне підпорядкування законові», зокрема такого складового елементу верховенства права як заборона свавілля та доступ до правосуддя, представленого незалежними та безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Приписами ч. 1 ст. 163-4 КУпАП визначено, що суб`єкт вказаного правопорушення, що є структурним елементом складу адміністративного правопорушення, є спеціальним, зокрема суб`єктом даного правопорушення можуть бути посадові особи підприємств, установ чи організацій, згідно обсягу наданих ним службових повноважень.

Так, для встановлення в діях особи, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП необхідно дослідити доручення, накази та посадові інструкції за якими на неї покладено відповідні обов`язки.

Разом з тим, матеріали провадження не містять жодних даних про те, що виконання податкового законодавства у ТОВ «ЕЛВІКО-ГІГАНТ» було покладено саме на ОСОБА_1 , в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що інкриміноване адміністративне правопорушення згідно акту камеральної перевірки скоєне ОСОБА_1 , водночас суд зазначає, що перелік та обсяг посадових обов`язків на працівника покладається локальними нормативно-правовими актами самого підприємства, а не актом камеральної перевірки органу ДФС.

Крім того, органами ДФС такі відомості взагалі не надавались та під час судового розгляду не досліджувались, що свідчить про безпідставність складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається його суть та істотні обставини необхідні для розгляду справи, проте в порушення даної норми закону, протокол відносно ОСОБА_1 не містить посилань на нормативні акти, які б підтверджували належність її особи, як суб`єкту правопорушення, визначеному у ч. 1 ст. 163 4 КУпАП.

Фактично, у протоколі констатовані лише відомості зафіксовані в акті перевірки органами ДФС, а саме надання з недостовірними відомостями за встановленою формою відомостей про доходи громадян, проте жодного їх зв`язку з діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 не зазначено.

Отже, органами ДФС не тільки не надано доказів на підтвердження належності ОСОБА_1 , як суб`єкта адміністративного правопорушення, а й не відображено обставин вчинення нею інкримінованого правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення долучено лише акт про результати камеральної перевірки, будь-які інші процесуальні джерела фактичних обставин вчиненні інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Надаючи правову оцінку долученому до матеріалів справи акту про результати камеральної перевірки, суд приходить до висновку, що вказаний акт не може вважатися достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку із тим, що Податковим кодексом України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення, однак з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП, посадовою особою фіскальної служби не надано будь-якого підтвердження обставин того, чи скористалось ТОВ «Зоря-2» наданим Податковим кодексом України, правом на оскарження рішення податкового органу, оскільки з`ясування цих питань має істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, виходячи із загальних засад судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши всі докази, надані як особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення так і стороною захисту, яка не була позбавлена можливості надати свої пояснення та докази на підтвердження пояснень, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не надано безсумнівних, допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, керуючись ст. ст. 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-4_КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Я.Ю. Кучко