КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/51/2019 Постанова винесена суддею Федосєєвим С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого приватним адвокатом, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 27 січня 2018 року о 02 год. 35 хв. по вул. Микитенка, 13 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «VOLKSWAGEN», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, оскільки йому його ніхто із працівників поліції пройти не пропонував, а зазначені в протоколах свідки були залучені лише для підтвердження факту, що йому не завдані тілесні ушкодження. До того ж, один із свідків зазначив у протоколі, що у нього були на руках наявні тілесні пошкодження.

При цьому, будь-яких пояснень свідків про те, що він начебто відмовився від огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, до протоколу не долучено, що є порушенням вимог п. 2.11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Крім того, свідками в протоколах зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які можуть підтвердити той факт, шо працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, а були запрошені лише для встановлення факту наявності на ньому тілесних ушкоджень, однак суд першої інстанції розглянув справу поверхово та формально, не допитавши свідків у судовому засіданні.

Тому обґрунтуванням не надання пояснень по справі та надання клопотань про виклик та допит свідків, як доказів його невинуватості, є те, що суд першої інстанції взагалі не викликав його для участі у розгляді справи, а про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 30.05.2018 року.

Також в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення недолучено жодного доказу вчинення ним дій, зазначених в протоколі, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Між тим, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції посилається лише на протокол про адміністративне правопорушення та зазначає загальною фразою, що обставини вчинення правопорушення підтверджуються матеріалами справи, в той час як у справі є лише протокол, що є істотним порушенням, оскільки в такому випадку не досліджуються інші докази (пояснення правопорушника, свідків та ін.).

Таким чином, на думку апелянта, в порушення зазначених норм КУпАП, суд першої інстанції не тільки не надав належної оцінки зазначеним вище доказам та поясненням, а й взагалі не досліджував їх, що свідчить про спрощений підхід до розгляду справи.

Також ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що суд не викликав його для участі у розгляді справи і докази направлення йому повісток про виклик до суду в матеріалах справи відсутні, а про існування постанови, яка, в порушення ст. 285 КУпАП, йому судом не надсилалась, дізнався лише 30.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та самим ОСОБА_2, а також протоколі про адміністративне затримання за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, але йому ніхто із працівників поліції пройти його не пропонував, а зазначені в протоколі свідки були долучені лише для підтвердження факту, що йому не завдані тілесні ушкодження, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_2, та відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції у присутності свідків, пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, та було роз'яснено те, що в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_2 від проходження огляду в будь-який спосіб (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), відмовився, вимагаючи у працівників поліції лише надати йому направлення на судово-медичну експертизу до лікаря для зняття побоїв, які йому були спричинені внаслідок одягнення на нього наручників, на що працівниками поліції йому було повідомлено щодо необхідності звернення з цим питанням до слідчого, та, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також вручено ОСОБА_2 його копію.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в будь-який спосіб, але працівниками поліції йому його не було запропоновано, також вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, надано не було.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Не відповідають дійсності і доводи ОСОБА_2 про те, що зазначені у протоколі свідки були залучені лише для підтвердження факту не завдання йому тілесних ушкоджень, так як один із свідків не розумів у зв'язку з чим його запросили та під чим він підписується, а інший свідок підтверджує лише факт наявності у нього тілесних ушкоджень, оскільки, як видно з відеозапису нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, на запитання ОСОБА_2 чи розуміють свідки під чим вони підписуються, була надана відповідь про підписання того, що він (ОСОБА_2.) відмовився від проходження медичного огляду.

При цьому не ставить під сумнів законність складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення і відсутність долучених до нього письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, оскільки вони були присутні під час хронології подій, зафіксованих на відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції подій, і до того ж, відсутність у справі їх письмових пояснень не спростовує правильності висновків судді місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не змінює суті протоколу, і не може вказувати на неможливість прийняття протоколу у якості підстави для провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо тверджень апелянта про те, щовін хотів пройти медичне освідування з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції, оскільки останні, після того як він не надав їм документів на автомобіль через їх відсутність у нього, пред'явивши йому, що він хоче втекти, почали крутити руки та бити його по ногах, а він при цьому кричав, щоб вони перестали це робити так як він не супротивлявся, але вони все одно повалили його на землю та, надівши наручники, відвезли до відділку поліції, то вони не є предметом розгляду суду у даному провадженні, оскільки дії поліцейських у цій частині не охоплюються диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП.

Також є непереконливими і доводи ОСОБА_2 про відсутність в справі доказів його перебування в стані алкогольного сп'яніння, оскільки щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення недолучено жодного доказу вчинення ним дій, зазначених в протоколі, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими доказами, не є доказом на доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, то вони є необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, а тому в межах даного акту і проводиться судовий розгляд.

Між тим, не можна не погодитися з твердженнями апеляційної скарги про те, що постанова судді місцевого суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не розкрито змісту доказів і відсутня їх оцінка. Однак вказані недоліки стилю викладення не вплинули на правильність прийнятого по суті рішення і не доводять обґрунтованості апеляційних вимог про скасування постанови судді

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2, та порушення у зв'язку із цим прав ОСОБА_2 на надання пояснень по суті правопорушення, заявлення клопотань, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 не надано.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.