Справа № 504/789/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 року смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2 н/л дітей 2005, 2014 рр.н., начальника відділення автоматизованої обробки інформації заступника начальника загону радіорозвідки в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 24.02.2000р. Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області;

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019р. старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України Душка Є.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №82 за ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Згідно протоколу суть адміністративного правопорушення полягає у наступному:

ОСОБА_1 , проходячи службу на посаді начальника відділення автоматизованої обробки інформації-заступника начальника загону радіорозвідки в/ч НОМЕР_1 , порушив вимоги ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, що визначається НАЗК, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з положеннями ст.1 Закону корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Абзацом 15 ст.1 Закону визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону до суб`єктів, на яких поширюється дія Закону, віднесено військових посадових осіб Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Відповідно до ч.12 ч.1 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 29.12.2017 № 236 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення автоматизованої обробки інформації-заступника начальника загону радіорозвідки військової частини НОМЕР_1 . Має військове звання-майор. Відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання майор відноситься до осіб старшого офіцерського складу.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону є суб`єктом декларування, а отже і суб`єктом відповідальності за порушення вимог Закону.

Крім того, на підставі ст.ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_1 як військовослужбовець, який обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, свято і непорушно додержуватися їх, вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, встановлювати у довіреному йому військовому підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне їх виконання, є прямим начальником для всього особового складу, має право встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку, особисто керувати кадровою роботою, має право віддавати накази і розпорядження, які підлеглі зобов`язані виконувати.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону особи, зазначені в пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Пунктом 5 ч.1 ст.12 Закону визначено, що Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону.

Згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітнім роком та така декларація охоплює звітній рік, період з 01 січня до 31 грудня включно.

Таким чином, для суб`єктів декларування, останнім днем подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є 31 березня відповідального року.

Проте, на порушення зазначених вимог Закону ОСОБА_1 несвоєчасно без поважних причин подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме 01.04.2018 року о 12:56 годині.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією не визнав, при цьому пояснив що в березні 2018р. з метою заповнення та подання декларацій за 2017 рік він завантажив веб-сайт Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування. Під час проведення процедури авторизації до Реєстру встановлено, що термін дії електронного цифрового підпису, який використовувався ним у 2017 році при подачі декларації за 2016 рік , закінчився. З метою прискореного отримання нового діючого ЕЦП він звернувся до акредитованого центру сертифікації ключів АТ КБ «Приватбанк» і отримав ключ (сертифікат) 29.03.2018р. Після отримання нового ЕЦП та завантаживши сторінку входу до Реєстру він скористався посиланням «Я загубив/змінив свій приватний ключ». Крім того, починаючи з 29 по 31 березня 2018р. ним неодноразово заповнювалася декларація з метою не порушення строків подачі, які встановлені Законом, однак при заповненні відповідних розділів декларації та натисканні клавіші зберегти чернетку, його як декларанта знову переносило до другого розділу декларації, який приходилося заповнювати неодноразово, при підписанні та поданні заповненої декларації також виникали данні помилки. У зв`язку із цим він не зміг до 01.04.20118р. подати декларацію, а подав її 01.04.2018 року о 12:56. Крім того, зазначив, що Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом проведення перевірки декларацій у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , надав пояснення, які повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 , при цьому пояснив, що ОСОБА_1 є його рідним сином. В період з 23 березня по 03 квітня 2018р. він перебував в гостях у свого сина. Весь цей час вони практично не спілкувалися, оскільки ОСОБА_1 постійно знаходився біля комп`ютера та намагався відправити декларацію. Наскільки він зрозумів, йому не вдавалося зайти на сайт, все це продовжувалося протягом тижня і тільки 01 квітня в першій половині дня в нього вийшло відправити декларацію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 , з березня 2018р. її чоловік активно та неодноразово намагався заповнити декларацію, однак спочатку його електронний ключ втратив свою дійсність, на що ОСОБА_1 звертався до «Приватбанку» за новим ключем. Наприкінці березня він отримав цифровий підпис та увійшов на веб-сайт Реєстру декларацій, він докладав багаторазові зусилля щоб заповнити декларацію, однак сайт його перенаправляв на попередній розділ. 01 квітня в першій половині дня в нього вийшло відправити декларацію.

В судове засідання прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Радзілевич Д.А., будучи належним чином повідомленим, до суду не з`явився, у зв`язку із чим суддя вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала

За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях ОСОБА_1 корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 намагався подати декларацію у визначений законом строк, однак це було неможливим, через нестабільну роботу сайту Національного агентства з питань запобігання корупції. Крім того, суддя зазначає, що ОСОБА_1 все ж таки подав декларацію 01.04.2018р. о 12:56 (при граничному терміні 31.03.2018р.)

При цьому правоохоронними органами не надано відомості про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», не зважаючи на те, що при збиранні доказів по справі ОСОБА_1 надав такі ж самі пояснення, як і в суді, що також підтверджує доводи ОСОБА_1 , які свою чергу вказують на відсутність умислу з боку останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суддя надає критичну оцінку листу ДУ «Українські спеціальні системи» від 27.04.2018р. №07-530 (а.с.50), згідно якого з 15.03.2018р. реєстр функціонував в штатному режимі, оскільки вказані відомості спростовуються показаннями ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які визнані судом належним та допустимим доказом про справі.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом проведення перевірки декларацій у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки до матеріалів справи долучено роз`яснення НАЗК від 30.05.2017р., з якого вбачається, що уповноважені на те органи Національної поліції мають право складати відповідні протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.172-4 172-з КУпАП та збирати необхідні докази, що підтверджують факти їх вчинення (а.с.44-46).

Відповідно до правових позицій ВССУ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за окремі порушення, пов`язані з корупцією», конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти, зокрема неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з технічними збоями офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин суд не вбачає в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

Відповідно до правових позицій ВССУ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за окремі порушення, пов`язані з корупцією» вчинення діяння, передбаченого ст.172-6 КпАП України через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.1 КпАП України підлягає закриттю, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 247, 251, 254, 252, 280, 287 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: П.В. Жовтан