Справа № 128/2850/18
Провадження № 33/801/351/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: судді Матківської М.В., за участі секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_3

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 225095, складеного 02 жовтня 2018 року о 21 год. 30 хв. 02 жовтня 2018 року о 21 год. 05 хв. на автомобільній дорозі М-12 Стрий Знамянка 346 км водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на постанову суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, пославшись на те, що 28 листопада 2018 року він не був присутнім під час розгляду справи та відомості про отримання ним копії постанови в матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи зазначено лише місце його реєстрації за адресою: вул. Шевченка, 67 смт. Стрижавка Вінницького району, проте з жовтня 2018 року до даного часу він фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради. Крім того 27 листопада 2018 року він був травмований та перебував на лікуванні до 06 грудня 2018 року, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП йому стало відомо в лютому 2019 року від державного виконавця. Копію постанови він отримав в суді першої інстанції 22 березня 2019 року, де в ній зазначено право оскарження її до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначив, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам і обставинам справи та містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі, оскільки він даного правопорушення не вчиняв, що підтверджується фактичними доказами. 02 жовтня 2018 року у звязку з хворобою він передав належний йому автомобіль разом із документами в тимчасове користування ОСОБА_4, який 03 жовтня 2018 року біля 10 години повернув автомобіль та документи, за винятком посвідчення водія на імя ОСОБА_2, та нічого не пояснивши, поїхав. В лютому 2019 року за повідомленням ДВС Вінницького району він дізнався про накладення на нього штрафу в сумі 10 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своєї вини у вчиненні правопорушення він не визнає, оскільки підписи у протоколі про адміністративне правопорушення вчинені не ним, а ОСОБА_4, який фактично керував транспортним засобом. Крім того із матеріалів справи вбачається, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції не дотримано вимог ст. 256 КУпАП, а саме: особу водія встановлено лише за посвідченням водія, що викликає сумніви щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсним обставинам та поясненням свідків; при складанні протоколу не розяснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що відсутні відмітки та підписи правопорушника. Також судом не зясовано, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, транспортний засіб не вилучався та тимчасово не затримувався. Судом не здійснювались запити щодо надання працівниками поліції відеоматеріалів, на яких було зафіксовано вчинення правопорушення, не викликались свідки, які були присутні при цій події та могли засвідчити факт відмови водія від проходження медичного огляду. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог законодавства, він не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Також суд першої інстанції допустив порушення процесуальних норм, розглянувши справу у його відсутності, чим позбавив його права на захист. Повідомлення про час та місце розгляду справи він не отримував, оскільки з жовтня 2018 року фактично не проживає за місцем реєстрації. Крім того 27 листопада 2018 року він був травмований та перебував на лікуванні до 06 грудня 2018 року, що підтверджується відповідною медичною випискою № 21361 від 05 грудня 2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 і його представник підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення і просять його задовольнити та підтримали апеляційну скаргу, яку теж просять задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, оглянувши відеозапис із нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано правопорушення ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як свідчать матеріали справи оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 28 листопада 2018 року за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 Копію постанови направлено до відома ОСОБА_2 05 грудня 2018 року (а. с. 12), проте докази отримання цієї копії ОСОБА_2 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) в матеріалах справи відсутні.

Водночас в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 20 березня 2019 року про видачу копії постанови від 28 листопада 2018 року (а. с. 22). Згідно розписки ОСОБА_2 на зворотному боці супровідного листа від 20 березня 2019 року копію постанови він отримав 22 березня 2019 року (а. с. 23 на звороті).

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав до суду 28 березня 2019 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому строк підлягає поновленню.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно розяснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 225095 від 02 жовтня 2018 року, із якого вбачається, що 02 жовтня 2018 року о 21 год. 05 хв. водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; він проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків (а. с. 1); поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 02 жовтня 2018 року, у присутності яких водій ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан алкогольного спяніння та які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 3); відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано правопорушення ОСОБА_2, який надано на запит суду апеляційної інстанції, із якого вбачається, що водій ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу під його керуванням, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, мотивувавши свою відмову тим, що він визнає факт перебування у стані алкогольного спяніння (а. с. 53).

За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Пунктом 1 розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоровя (пункт 6). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8).

З наведеного слідує, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан спяніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгоди на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоровя, особа вважається такою, що відмовилася на вимогу працівника міліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного спяніння, а тому поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тому, що він не вчиняв зазначеного адміністративного правопорушення, оскільки саме 02 жовтня 2018 року передав автомобіль разом із документами ОСОБА_4, та підписи у протоколі про адміністративне правопорушення вчинені не ним, а ОСОБА_4, який фактично керував транспортним засобом, не підтверджені належними та допустимими доказами, та такі доводи спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано правопорушення ОСОБА_2, який надано на запит суду апеляційної інстанції, та який оглянуто в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про не дотримання працівником поліції вимог ст. 256 КУпАП при складенні протоколу також є безпідставними.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 225095 від 02 жовтня 2018 року зазначено: дата і місце його складення; посада, прізвище, імя та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, особу якого встановлено на підставі посвідчення водія КІА 686921; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; дані про свідків; а також зазначено, що ОСОБА_2 розяснено його права та обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. У протоколі містяться підписи поліцейського, який склав протокол, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, розглянувши справу у відсутності ОСОБА_2, чим позбавлено його права на захист, також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи 26 жовтня 2018 року суд першої інстанції направив ОСОБА_2 повістку про виклик до суду на 08 листопада 2018 року на 17.55 год. за адресою місця проживання (перебування), зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення: вул. Шевченка, 67 смт. Стрижавка. Проте рекомендований лист із повідомленням про вручення поштового відправлення № 169 повернувся до суду не врученим, із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 8-9).

13 листопада 2018 року судом першої інстанції направлено ОСОБА_2 повістку про виклик до суду на 28 листопада 2018 року на 15.45 год. за тією ж адресою. І таку повістку ОСОБА_2 вручено 16 листопада 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 693 (а. с. 10). Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тому, що його не було повідомлено про розгляд справи, оскільки з жовтня 2018 року він фактично не проживає за місцем реєстрації. Крім того ці доводи спростовуються випискою з МКЛ ШМД № 21361 від 5 грудня 2018 року, яку ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги, де зазначена його домашня адреса: вул. Шевченка, 67 смт. Стрижавка (а. с. 43).

Надана до апеляційної скарги виписка з МКЛ ШМД № 21361 від 5 грудня 2018 року не підтверджує факту перебування ОСОБА_2 на лікуванні з 27 листопада 2018 року до 06 грудня 2018 року, про що ним зазначено в апеляційній скарзі, оскільки зазначена виписка підтверджує лише огляд ОСОБА_2 черговим травматологом МКЛ ШМД 5 грудня 2018 року з приводу травми, яку він отримав 27 листопада 2018 року. Листка непрацездатності чи виписки із історії хвороби про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 у період з 27 листопада 2018 року до 06 грудня 2018 року, про що зазначено в апеляційній скарзі, суду не надано. Крім того такі докази разом із клопотанням про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 не подавав до суду першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за наявності в суду даних про своєчасне сповіщення ОСОБА_2 про місце і час розгляду справи, і за відсутності клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно; вина ОСОБА_2 доведена повністю, в звязку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області 28 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_7