Справа № 459/923/19 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 33/811/496/19 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у місті Львові, з участю прокурора Вітковської І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп..

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , займаючи посаду гірничого майстра Відокремленого підрозділу «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про суттєві зміни у майновому стані. Зокрема, відповідно до договору дарування 11.06.2018 року набув право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 108545,60 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів (в редакції Закону на момент вчинення правопорушення), встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року (88100 гривень).

На згадану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить таку скасувати та закрити провадження у справі.

Покликається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, винесеною із неправильним застосуванням норм матеріального права. Жодного умислу приховати дані про зміну свого матеріального стану він не мав. До події постійно та своєчасно подавав декларації. Жодним чином не приховував про зміни у майновому стані, а відобразив їх у щорічній декларації.

Звертає увагу, що у нього хворіє дитина, протягом 2018 року йому доводилось постійно проводити відповідні обстеження, долучав відповідну медичну документацію, проте така судом першої інстанції всупереч ст.280 КУпАП не досліджувалася.

Стверджує, що всупереч приписам закону, перевірка щодо нього проводилася Управлінням економічної безпеки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Павлюком А.Б. без відповідного рішення НАЗК. Прокурором не доведено що така перевірка проводилась за рішенням повідомленням від НАЗК, відповідні докази у матеріалах справи відсутні.

Підкреслює, що усі обов`язкові дії щодо проведення контролю та перевірки уповноважені здійснювати виключно представники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від особи, що підлягає перевірці. А органи національної поліції позбавлені контролюючої функції. Посилаючись на судову практику, звертає увагу, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК. Згаданому суддя місцевого суду належної оцінки не дав.

Також апелянт вважає, що місцевим судом не було взято до уваги те, що жодного затвердження та надсилання НАЗК до УЗЕ у Львівській області обґрунтованого висновку про порушення ним законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення не було. Стверджує, що відсутня у матеріалах справи і згадка про форму вини, яка у цьому правопорушенні може бути лише умисна.

Звертає увагу, що декларація про доходи подана ним 21 січня 2019 року, відтак строк накладення адміністративного стягнення сплив 21 квітня 2019 року, тому наявні підстави для закриття провадження у цій справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

На апеляційний розгляд ОСОБА_1 не з`явився, проте подав клопотання від 13.05.2019 року про розгляд справи та його відсутності.

Розглянувши матеріали справи № 459/923/19, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Судом першої інстанції встановлено факт отримання ОСОБА_1 за договором дарування від 11 червня 2018 року набуття права власності на 4/5 частин квартири по АДРЕСА_1 вартістю 108 545,60 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів (в редакції Закону на момент вчинення правопорушення), встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Отже, перебуваючи на державній службі та будучи суб`єктом декларування, ОСОБА_1 зобов`язаний був у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна, а саме 21 червня 2018 року, письмово повідомити про це НАЗК шляхом внесення змін у майновий стан до е-декларації.

Такі дії ОСОБА_1 вчинив 21 січня 2019 року, тобто несвоєчасно повідомив про суттєві зміни у майновому стані.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених суддею районного суду доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №273 від 20 березня 2019 року (а.с. 2-9); поясненнями ОСОБА_1 від 07 березня 2019 року (а.с.10), у якому він несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані пояснює тим, що не приділив такому належної уваги, так як був зайнятий лікуванням сина; копією договору дарування 4/5 частин квартири від 11 червня 2018 р. (а.с.11-13); копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15); витягом з Єдиного державного реєстру декларацій з копіями декларацій (а.с.16-25) ; розпискою ОСОБА_1 у тому, що він ознайомлений зокрема із вимогами ст. 52 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.30) тощо.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено порушень законодавчих норм, передбачених зокрема Законом України «Про запобігання корупції», чи Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089.

Посилання апелянта про відсутність умислу є неспроможними, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так і в необережній формі вини.

Крім того апеляційний суд повністю погоджується із висновками місцевого суду у тому, що відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП протоколи про правопорушення, передбачені ст.172-6 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), до яких відносяться уповноважені особи управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Тому покликання апелянта про виключні повноваження представників НАЗК у цій частині є безпідставними.

Також приписами ч.3 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП є день опублікування декларації ОСОБА_2 на офіційному веб-сайті НАЗК - 21 січня 2019 року. І таке апелянт зазначає у поданій апеляційній скарзі. Днем закінчення передбаченого ч.3 ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення, в такому разі, слід вважати 21 квітня 2019 року.

Оскаржувану постанову винесено 12 квітня 2019 року, тобто у межах встановленого законодавцем терміну накладення адміністративного стягнення. Тому правові підстави для закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, на що покликається апелянт, відсутні. На момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП не закінчився.

На переконання апеляційного суду, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.2 ст. 172-6 КУпАП та у межах строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Отже, при перевірці справи в апеляційній інстанції не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.