ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7269/18Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 33/817/81/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2018 р. о 07 год. 10 хв. ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з переведезення пасажирів без дозвільних документів, чим порушив вимоги Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження поновити, а постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв"язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Також просить викликати в судове засідання працівника поліції ОСОБА_2, який склав відносно нього протокол про адмінправопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП.

В обґрунтування поданої апеляції апелянт зазначає, що працівником поліції при складенні протоколу невірно зазначено його адресу проживання - АДРЕСА_1, де, як зазначає апелянт, він ніколи не проживав, а проживає в с. Яструбово Козівського району Тернопільської області, у зв"язку з чим розгляд справи було проведено у його відсутності та порушено його право на захист.

Крім того, вказує, що ніяких пасажирів він не перевозив, ніхто йому за такі послуги не платив і це не було задокументовано, а працівники поліції перевіряли його на причетність до крадіжки коліс, у зв"язку з чим він показав їм автомобіль.

Стверджує, що про факт складення відносно нього протоколу йому нічого не було відомо, оскільки працівник поліції ОСОБА_2, який склав цей протокол, лише вказав йому, де підписатися за відсутністю претензій до працівників поліції через перевірку його автомобіля.

Зазначає, що факту здійснення ним господарської діяльності не підтверджено показами свідків, яким він ніби то надавав послуги з перевезення, та іншими доказами, зокрема вилученими грошима, якими з ним мали б розрахуватися ці свідки.

Крім того, вказує, що він фізично не міг займатись такою діяльність, оскільки офіційно працює в ТзОВ "Добробуд" на посаді робітника-будівельника 3 розряду і інколи приходиться затримуватись на роботі.

Перевіривши матеріали справи в межах наявної апеляції та доводи, викладені в ній, вважаю її такою, яка підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-які дані, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 повістки про його виклик до місцевого суду відсутні, як і відсутні відомості про направлення йому копії оскаржуваної постанови, що передбачено вимогами ч.1 ст.285 КУпАП.

Оскільки з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 ознайомився 16 січня 2019 року, а апеляційну скаргу він подав 22 січня 2019 року, тобто в межах десятиденного строку, передбаченого ст.294 КУпАП, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущеним не був.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то приходжу до висновку, що вона підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Дане право людини і громадянина зафіксоване і в Конвенції про захист прав та основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи і кожен, чиї права та свободи, визначені в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об'єктивних і суб'єктивних ознак, тобто об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Однак, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм дійшов хибного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Ч.1 ст.164 КУпАП визначає, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), ? тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб'єктом відповідальності в даному випадку є суб'єкт господарювання.

Під господарською діяльністю в ст.3 ГК України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36. ст.14 ГК ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 148171 від 18 квітня 2018 р. зазначено, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність по перевезенні пасажирів без дозвільних документів, однак будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення ОСОБА_1 даної господарської діяльності, окрім самого протоколу про адмінправопорушення, в матеріалах немає. Зокрема, це стосується і відсутності у протоколі прізвищ свідків, яких він міг би перевозити, та їх пояснення, засвідчення факту оплати за надані ним послуги та інші необхідні відомості для підтвердження викладених у протоколі про адмінправопорушення обставин.

Також суд звертає увагу на те, що зайняття господарською діяльністю повинно носити систематичний характер, оскільки підприємництво- це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв'язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.

За таких обставин суд вважає, що доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, про порушення порядку провадження господарської діяльності недостатньо, відповідно, матеріалами справи вона не доведена.

Як наслідок, твердження апелянта стосовно неправомірного застосування до нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є обґрунтованими, виходячи з того, що він не є суб'єктом даного правопорушення, а його дії не відповідають диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05 червня 2018 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу із стягненням в дохід держави однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,? скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис