Справа № 461/8818/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 33/811/48/19 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю прокурора Курача Юрія Ігоровича, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року відносно нього за ч.2 ст. 172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Постановлено стягнуту з ОСОБА_2 352 грн. 40 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді Люлюка Р.В. визнано винним у тому, що він, будучи директором КП ЛОР «Нерухомість та майно», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не вжив заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів при наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, чим вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, що проявились у винесенні наказу № 24 «Про преміювання працівників» від 16.06.2017 року.

Крім того, ОСОБА_2, будучи директором КП ЛОР «Нерухомість та майно», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, перед винесенням наказу № 24 «Про преміювання працівників» від 16.06.2017 року, зокрема про преміювання його дружини ОСОБА_3 в розмірі одного посадового окладу.

Не погоджуючись з постановою судді Галицького районного суду м. Львова 28 грудня 2018 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити.

ОСОБА_2 вважає дану постанову судді суду першої інстанції незаконною та безпідставною, такою, що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова судді прийнята при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, у якому невірно зазначена дата виявлення адміністративного правопорушення. Зазначає, що поза увагою судді залишилися письмові пояснення, які були ним дані 25.06.2018 року оперуповноваженому міжрайонного відділу м. Пустомити УЗЕ у Львівській області Качинському Я.Б., щодо наказів КП «Нерухомість та майно», в тому числі і наказу № 24 від 16.06.2017 року. Вважає датою виявлення правопорушення 25 червня 2018 року, тому відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, виступ прокурора Курача Ю.І. - на заперечення доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання судді апеляційного суду, суддя суду першої інстанції з належною повнотою дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки він, будучи директором Комунального підприємства ЛОР «Нерухомість та майно», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього закону, всупереч вимогам вказаного Закону вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, стверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: протоколами № № 702, 703 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, від 8.11.2018 року; рішенням голови Львівської обласної ради Сендак М. № 330 від 24 березня 2005 року про призначення ОСОБА_2 директором КП ЛОР «Нерухомість та майно»; наказом «Про прийняття на роботу ОСОБА_3.», виданого ОСОБА_2, від 12.04.2011 року № 3-к; наказом «Про преміювання працівників», виданого ОСОБА_2, від 16.16.2017 року № 24; письмовими поясненнями ОСОБА_2; розпискою, даною ОСОБА_2 18.05.2018 року, згідно якої він ознайомився зі змістом Закону України «Про запобігання корупції» від 14.01.2014 року № 1700-УІІ.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавчо встановлений строк, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, обчислюється з моменту виявлення корупційного адміністративного правопорушення, однак такий не ототожнюється із часом складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, що охоплюються диспозицією ч.2 ст. 172-7 КУпАП, мало місце 16 червня 2017 року, протоколи про адміністративне правопорушення складені відносно нього 8 листопада 2018 року, а оскаржувана постанова судді, якою визнано ОСОБА_2 винним та накладено адміністративне стягнення, прийнята 28 грудня 2018 року.

У протоколах про адміністративне правопорушення № 702 та № 703 від 8.11.2018 року зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 16.06.2017 року, а датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу - 8.11.2018 року

Такі міркування суддя апеляційного суду вважає помилковими.

Так, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року, які були ним дані оперуповноваженому міжрайонного відділу м. Пустомити УЗЕ у Львівській області Качинському Я.Б., щодо видачі ним наказів КП «Нерухомість та майно», в тому числі і наказу № 24 від 16.06.2017 року (а.с. 31).

Таким чином, датою виявлення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, слід вважати день виявлення уповноваженим органом неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Враховуючи те, що 25 червня 2018 року міжрайонному відділу м. Пустомити УЗЕ у Львівській області було відомо про факт і обставини прийняття ОСОБА_2 наказу № 24 від 26.06.2017 року «Про преміювання працівників», що є достатнім для того, щоб встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

З огляду на те, що чинним законодавством не передбачено вимог щодо строку, протягом якого після виявлення корупційного правопорушення уповноважений суб'єкт повинен скласти відповідний протокол, з урахуванням вимог ч.3 ст. 38 КУпАП, такий, на переконання судді апеляційного суду, повинен бути складений невідкладно після встановлення достатніх даних, що вказують на вчинення особою адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду протоколів у справі про адміністративне правопорушення від 8 листопада 2018 року відносно ОСОБА_2 та прийняття рішення відносно нього закінчився передбачений законом трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, а відтак суддя суду першої інстанці в порушення вимог ст. 38 та п.7 ст. 247 КУпАП визнав винним та безпідставно наклав адміністративне стягнення на останнього за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-7 КУпАП, поза межами строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Ураховуючи вищенаведене, суддя апеляційного суду дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова в повній мірі не відповідає вимогам чинного законодавства, відтак така підлягає до скасування, а провадження у справі - закриттю у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ч.3 ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрити у зв'язку із закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.3 ст. 38 КУпАП.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Гуцал І.П.