КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1083/2019 Постанова винесена суддею Зубцем Ю.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Лаврентьєва Д.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Стойчева Р.В. на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, 2018 р.н., працюючого барменом в ТОВ «Клоузер», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця реєстрації, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 29 листопада 2018 року о 12 год. 15 хв. по вул. Кирилівській в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «SMART MICRO», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Стойчев Р.В. , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, при цьому, судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано чи було вчинено ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

Зокрема, зазначає, що 29 листопада 2018 року близько 12 години ОСОБА_1 перебував по вул. Кирилівській біля припаркованого автомобіля «SMARTMICRO» разом зі своїм товаришем в очікуванні водія, в цей час до них під`їхав автомобіль патрульної поліції, які запитали хто водій, нібито з підстав порушення правил паркування автомобілів. ОСОБА_1 відповів, що автомобіль паркував він, але зазначив, що порушень при паркуванні не вбачає. Тоді співробітники патрульної поліції попросили надати його посвідчення водія та документи на автомобіль, а, коли він виконав їх вимоги, заявили, що в них є підозри, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, та повідомили, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникам поліції, що транспортним засобом не керував, останній припаркований, будь-яких наркотичних речовин не вживав, однак незважаючи на це, працівниками патрульної поліції було складено протокол, який він підписав, і тільки після цього, працівник патрульної поліції ввімкнув нагрудну камеру та сказав говорити в камеру про те, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, що ним і було зроблено, виконуючи вимоги працівника поліції, як виявилось в подальшому - незаконні вимоги.

Крім того, ОСОБА_1 наголосив працівнику поліції, що він не керував автомобілем, а тому підстав їхати до лікарні, як і проходити медичний огляд, не було.

Звертає увагу й на те, що інспектор поліції повинен був запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі, проте у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, із наданого відео із нагрудної камери поліцейського не вбачається наявності відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, а також обставин складання спірного протоколу у присутності двох свідків, підписання цього протоколу цими свідками та здійснення ОСОБА_1 письмової відмови від проходження огляду також при двох свідках.

Разом з тим, поліцейські, користуючись правовою необізнаністю ОСОБА_1 , фактично ввели його в оману, а саме на запитання ОСОБА_1 про те, що буде в разі відмови поїхати в лікарню, поліцейський не повідомив про наслідки такої відмови, а відповів, що нічого не буде, що про це тільки буде зазначено у протоколі, а суд розбереться, що свідчить не тільки про неналежне виконання працівниками поліції своїх обов`язків, а й про зловживання ними своїми правами, що призвело до незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Більше того, звертає увагу і на той факт, що ОСОБА_1 не був затриманий працівниками поліції, що ще раз підтверджує той факт, що автомобілем він не керував, адже працівники поліції будучи впевненими, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння зобов`язані були відсторонити його від керування, в тому числі й після складення протоколу, що останніми зроблено не було.

Також у протоколі взагалі не вказано, у який спосіб було запропоновано водію пройти огляд, яким технічним засобом і які дії водія були щодо ухилення від такого огляду, що дає право вважати, що складу правопорушення та події за ст. 130 КУпАП - немає.

Крім того, зазначає, що свідків було запрошено співробітниками поліції лише формально з метою придання законності процедурі складання протоколу про

адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки їх пояснення не були написані ними власноруч, обидва пояснення однакові за змістом та стилістичним викладенням тексту, заповнені одним і тим же почерком, що робить їх ідентичними між собою, а тому дані пояснення свідків не можна визнати допустимими.

Том,у враховуючи вищезазначені обставини, та те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, слід дійти висновку, що суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставини справи, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , а зазначені в апеляційній скарзі доводи та надані докази підтверджують його невинуватість, що є підставою для скасування постанови.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Лаврентьєва Д. О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та його захисника Лаврентьєва Д.О. , відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівники поліції у присутності свідків запропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, але ОСОБА_1 категорично відмовився від огляду, сказавши, що на даний момент він поспішає на роботу та, що огляд може пройти в будь-який інший час, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, оскільки не керував транспортним засобом, і коли до нього під`їхали працівники поліції, він стояв біля припаркованого автомобіля та розмовляв зі своїм знайомим ОСОБА_7 , який, проїжджаючи на трамваї повз нього, побачив його та вийшов на зупинці, і, підійшовши до нього, спитав, що трапилось, та попросив відвезти його на роботу, але він йому відмовив, сказавши, що не один, та що чекає на свого співробітника ОСОБА_8 , який був за кермом та відійшов до магазину, про що він повідомляв і працівникам поліції, а тому не вважав за потрібне їхати до медичного закладу.

При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що коли до нього підійшли працівники поліції, він транспортним засобом не керував, а стояв біля припаркованого на тротуарі автомобіля і розмовляв зі своїм знайомим, чекаючи на свого співробітника, який в дійсності керував автомобілем, про що він повідомляв і працівникам поліції, не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває біля автомобіля один, поруч немає ніякого знайомого, та жодного разу у присутності свідків він не повідомив працівникам поліції про те, що автомобілем керував не він, а його співробітник, який відійшов до магазину.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Щодо посилання апелянта про порушення працівниками поліції вимог Інструкції, з огляду на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Та обставина, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які брали участь у фіксуванні обставин адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не були написані ними власноруч, а однакові за змістом та стилістичним викладенням тексту, заповнені одним і тим же почерком, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а хронологія зафіксованих на відеозаписі подій спростовує припущення захисника в апеляційній скарзі про те, що даних свідків було запрошено співробітниками поліції лише формально з метою придання законності процедурі складання протоколу про

адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній не лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а й відсутня сама подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як в матеріалах справи не вказано у який спосіб було запропоновано водію пройти огляд, яким технічним засобом і які дії водія були щодо ухилення від такого огляду, то вони не лише спростовуються вищенаведеним, але й є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилань апелянта на те, що поліцейськими не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Стойчева Р.В. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Стойчева Р.В. залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.