КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/276/2019 Головуючий в 1-й інстанції: Бондаренко Г.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач: Жук О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ЖукО.В.,

розглянувши 21 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2018 року постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шевченка Є.П. визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі - КУпАП/, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок на користь держави.

Згідно з постановою судді, 27 серпня 2018 року о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_1 по перехрестю вул. Київське шосе / а/д М01,55 км/ та вул. Миру, 14 в с. Семиполки Броварського району Київської області, в порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України /далі - ПДР України/, під час вибору швидкості в установлених межах, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 та вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2018 та прийняти нову, якою визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_3

Своє прохання ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції поверхнево підійшов до розгляду справи та не встановив дійсних обставин пригоди. Так, він не порушував ПДР України, а пригода сталася з вини іншого водія ОСОБА_4

Працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення допустили порушення вимог закону, які виразились в не роз'ясненні йому прав та обов'язків, а також не зазначенні в протоколі численних свідків, які бачили обставини пригоди. Ці дії працівників поліції апелянт оскаржив до Національної поліції України, про що повідомив суд першої інстанції, однак ці обставини залишились поза його увагою. Апелянт був змушений шукати свідків події шляхом розміщення численних об'яв на місці пригоди. ОСОБА_2 заявлялись численні клопотання про виклик та допит в судове засідання свідків шляхом направлення телефонограм, однак суд залишив ці клопотання без належного реагування.

Апелянт вважає, що Національною поліцією не виконано обов'язок по доведенню його вини у вчиненні правопорушення, так як матеріали справи не містили достатньо доказів цього. Однак суд першої інстанції приймаючи до уваги покази свідка ОСОБА_4, яка є дружиною другого учасника дорожньо-транспортної пригоди і може бути упередженою, не звернув уваги на той факт, що в салоні автомобіля НОМЕР_2 був ще один пасажир, якого не було опитано під час складання протоколу.

Апелянт вказує і на відсутність належного обґрунтування судом першої інстанції висновку про явне перевищення швидкості ОСОБА_2 в населеному пункті.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, заслухавши його пояснення та пояснення захисника ОСОБА_5, в яких вони підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновки суду щодо вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є правильними та підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця дорожньо-транспортної пригоди з даними про пошкодження транспортних засобів, їх характер та локалізацію, поясненнями учасників пригоди.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення БД № 139899 вбачається, що 27.08.2018, о 19.20, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Миру, 14, Київське шосе в с. Семиполки Броварського району Київської області /а/д М01,55км/, в порушення п. 12.1, 13.1 ПДР України здійснив зіткнення з задньою частиною автомобіля НОМЕР_2 та вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Протокол відповідає вимогам КУпАП, містить особисті підписи та пояснення ОСОБА_2 Відсутність в ньому вказівки на наявність свідків правопорушення не є підставою для визнання даних, що в ньому містяться недопустимим доказом в справі.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтвердив письмові пояснення, які він надавав працівникам поліції під час складання протоколу та суду першої інстанції, вказавши що рухався в своїй смузі руху /крайня права смуга/ з допустимою швидкістю руху. ДТП трапилось через те, що водій автомобіля «КІА» ОСОБА_3 не переконався в безпечності маневру, намагався з крайньої лівої смуги перелаштуватись одразу в першу смугу, щоб ймовірно висадити пасажира.

Потерпілий ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду вказував, що в момент дорожньо-транспортної пригоди він перебував у крайній правій смузі руху, не змінював смугу, коли відчув сильний удар в задню ліву частину автомобіля, від якого його транспортний засіб розвернуло на 180 градусів.

Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, з даними якої погодились обидва водії, а саме характеру пошкоджень транспортних засобів, їх локалізації вбачається, що основний удар прийшовся в задню ліву частину автомобіля КІА правою частиною автомобіля «Шкода Фабіа», що суперечить поясненням та доводам апелянта про різку зміну руху водієм ОСОБА_3 Гальмівний шлях автомобіля «Шкода Фабіа» близько 27 метрів свідчить про не обрання водієм ОСОБА_2 безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи висновок автотехнічного експертного дослідження № ED-1733-3-1225.18 від 20.12.2018, встановив, що вихідними даними, якими керувався експерт при проведенні дослідження були пояснення лише одного водія - ОСОБА_2, а тому висновок містить лише один варіант пригоди, який базується на його поясненнях. Тому дані, які містяться в ньому, не є належним та допустимим доказом в справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неповноту судового розгляду, яка виразилась в залишені без задоволення судом першої інстанції його клопотань про виклик в судове засідання свідків, щодо яких апелянтом зазначалися лише номери телефону, є безпідставними. Так згідно з вимогами ч. 2 ст. 277-2 КУпАП повістка про виклик до суду має бути направлена на адресу особи, яка бере участь у провадженні по справі про адміністративне правопорушення. Натомість апелянтом не надано відомостей про анкетні дані та місце проживання свідків, яких він клопотав викликати для допиту ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

За таких обставин вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому підстав для її задоволення не вбачаю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В.Жук