Номер провадження: 33/813/515/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 11 лютого 2019 рокупро закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_4 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного Кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд.22/4, кв. 212,

визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного Кодексу України (далі МК України), та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за відсутністю складу адміністративного правопорушення, вилучені грошові кошти у сумі 55900 доларів США повернуто ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаною постановою, 15.02.2019 року, представник Одеської Митниці ДФС ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2019 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту у звязку з неналежним чином засвідченою довіреністю представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_5

14.03.2019 року представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 знову звернувся з апеляційною скаргою на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та разом з нею подав клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, посилаючись на вищевказані обставини.

Заслухавши пояснення представника Одеської митниці ДФС - ОСОБА_2, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_3, доводи скарги та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2019 року представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_5 у встановлений законодавством десятиденний строк подав апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року, однак постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2019 року вказану апеляційну скаргу було повернуто апелянту, у звязку з неналежним чином засвідченою довіреністю представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_5 (а.с.105-107, 110).

14.03.2019 року представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 знову звернувся з апеляційною скаргою на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року та разом з нею подав клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, посилаючись на вищевказані обставини (а.с.113-116).

Таким чином зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому колегія суддів зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду по правам людини (далі ЄСПЛ).

Що стосується доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.245 КУпАП провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 року, о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_4П проходив митний контроль в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, який прибув з Туреччини до України, рейсом № 465, по смузі руху «зелений коридор», під час митного огляду якого без ознак приховування було виявлено грошові кошти у сумі 67500 доларів США.

За даним фактом державним інспектором митного поста Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС відносно ОСОБА_4 було складено протокол №3160/50000/18 від 11.10.2018 року про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та крім того, відповідно до ст. 511 МК України вилучено грошові кошти у сумі 55900 доларів США (а.с.2-9).

Зі змісту вказаного протоколу про порушення митних правил вбачається, що державний інспектор митного поста Одеської митниці вказав, що громадянин України ОСОБА_4 формою проходження митного контролю обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після перетину ОСОБА_4 білої лінії, на вимогу представника Одеської митниці ДФС пред'явити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_4 надав готівку в розмірі 67500 доларів США, яку він переміщував через митний України.

Відповідно до Інструкції про Порядок переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої Постановою Національного банку України від 27.05.2008 № 148 (зі змінами внесеними Постановою Національного банку України від 12.12.2017 року № 127), фізична особа - резидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Правилами застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Держмитслужби України від 18.02.2006 № 137 встановлено, що «зелений» коридор - це зона спрощеного митного контролю, яка є частиною зони митного контролю на території (у приміщенні) аеропорту, облаштована належним технічним та інформаційним обладнанням і призначена для здійснення в спрощеному порядку митного контрою товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, не підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також оподаткуванню й на переміщення яких через митний кордон України не встановлено заборони або обмежень.

Пунктом 1.9 даних Правил передбачено, що громадянин самостійно приймає рішення про проходження спрощеного митного контролю чи митного контролю з поданням митної декларації - «зеленим» чи «червоним» коридором. Митний контроль предметів громадян закінчується з моменту переміщення цих предметів за межі зони митного контролю - у разі обрання громадянином «зеленого» коридору; відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим» коридором, - з моменту перетину громадянином білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору.

За змістом ст. 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Таким чином, обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщуванні ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановленні законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчать про факти, що мають юридичне значення.

Отже, протоколом про порушення митних правил, представник Одеської митниці встановив, що своїми діями громадянин України ОСОБА_4 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 67500 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому» коридору.

Однак, з таким висновком Одеської митниці ДФС погодитись не можна, оскільки ОСОБА_4 не мав на меті ввезення готівкових коштів, які перевищують встановленні законом обмеження, та не розумів, що він не повинен проходити через «зелений» коридор, оскільки вперше переміщував грошові кошти, які перевищують дозволену суму для переміщення через митний кордон України. При цьому він жодним чином не намагався приховати вказані грошові кошти і на першу вимогу співробітника Одеської митниці ДФС заявив про їх існування і був впевнений у тому, що усного декларування достатньо для їх переміщення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_4 порушив встановлений МК України порядок проходження митного контролю, так як підстав вважати, що ОСОБА_4 усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Провадження у справах про порушення митних правил, згідно ст. 487 МК України, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, для обєктивної перевірки обставин протоколу, суддею були направлені два запити, а саме: 1)до Одеської митниці для отримання відеозапису подій, які мали місце 11.10.2018 року о 10 годині 30 хвилин в залі «Приліт», в зоні проходження громадянами «зеленого та красного коридорів» «Міжнародного аеропорту «Одеса»; 2)до керівництва компанії «Lubeca Marine (Germany) GmbH & Co.KG» /Німеччина, Любек/, з метою підтвердження відомостей про роботу ОСОБА_4 у вказаній компанії та отримання відповідної заробітної плати.

Із змісту відповіді Одеської митниці від 09.01.2019 року вбачається, що відповідним відеозаписом митниця не володіє. Камери які забезпечують фіксування подій у відповідних залах аеропорту належать Службі Авіаційної безпеки «Міжнародного аеропорту ОСОБА_1» (а.с.84).

Компанія «Lubeca Marine (Germany) GmbH & Co.KG» /Німеччина, Любек/ від 14.01.2019 року своїм листом підтвердила, що ОСОБА_4 працював на посаді старшого механіка на одному із суден компанії. Уся інша інформація (стосовно заробітної плати, контракту та умов контракту) є конференційною, тому вони не мають право її передавати третім особам. Оскільки компанією підтверджений факт роботи ОСОБА_4 на відповідній посаді, суддя вважає, що інші відомості надані стороною, щодо контракту та заробітної плати відповідають дійсним обставинам (а.с.88).

Даючи оцінку наявним в матеріалах адміністративної справи доказам, у тому числі доказам, які надані стороною захисту та отримані безпосередньо в судді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що доказів вини ОСОБА_4 співробітниками митниці не зібрано та відповідно не представлено в суді.

Заперечуючи проти оскаржуваного судового рішення, представник ОМ ДФСУ в суді апеляційної інстанції наголошував на тому, що кожний із осіб, які перетинають кордон України, повинні особисто обирати канал проходження митного контрою і декларування. Відповідальність за порушення цих обовязків також є персональною.

Таким чином, оскільки громадяни ОСОБА_4 обрав «зелений коридор», він повинен був усвідомлювати, що він переміщає грошові кошти не більше 10000 Євро.

Недотримання ним цих вимог закону тягне накладення на нього штраф у розмірі 1700 грн. з конфіскацією 55900 доларів США, які перевищують дозволену для переміщення суму.

Дані доводи представника Одеської митниці ДФС є слушними і такими, що грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 розгубився, коли до нього підійшли працівники Одеської митниці ДФС, запросивши його пройти з ними для скану речей, та не звертав уваги, де знаходиться біла лінія.

Під час перехресного допиту ОСОБА_4 показав, що відповідні зони (коридори) «зелений або червоний» він у залі «Приліт» не бачив. Крім того, він не памятає, щоб перетинав відповідну смугу «зеленого коридору», зазначивши, що співробітники митниці до нього підійшли одразу після отримання багажу. Коли співробітники митниці повідомили, що він порушив відповідні митні правила і його грошові кошти будуть вилучені та в подальшому конфісковані. Він дуже налякався і намагався їх вмовити надати йому можливість їх задекларувати. Однак, співробітники митниці показали, що на даному етапі цього не можна зробити оскільки відбувається відеофіксація вказаних обставин, та одразу ж почали складати протокол та перераховувати грошові кошти.

Саме такими були первісні пояснення ОСОБА_4 безпосередньо після його зупинення працівниками Одеської митниці 11.10.2018 року (а.с.12-13). Більше того, ОСОБА_4 пояснив, що порушення митних правил допустив помилково, так як добре не знав митних правил України, і з такою сумою перетинав кордон вперше.

Зазначені обставини ним також були підтверджені в суді апеляційної інстанції, де, окрім іншого він пояснив, що вказані кошти це є його заробіток.

Крім того, матеріалами справи не спростовані доводи ОСОБА_4 про те, що співробітники митниці до початку складення протоколу не розяснювали йому його права. Факт розяснення прав підтвердити або спростувати на час розгляду справи не можливо, оскільки відповідної відеофіксації надано не було. Відповідно кожний сумнів у доведені обставин, що підлягають встановленню під час розгляду протоколу, суддя трактує на користь особи, у відношенні якої складено протокол. Однак важко припустити, що юридично не освічена особа, розуміючи, що їй у вину ставиться порушення митних правил та загрожує адміністративне стягнення у вигляді конфіскації його заробітної плати за шість місяців тяжкої роботи, після розяснення їй відповідних прав, не виявила бажання запросити адвоката або іншого фахівця в області права, який не тільки допоможе правовими консультаціями та порадами, але й сформує правову позицію при складанні протоколу та можливо прийме заходи які будуть щонайменше помякшувати її відповідальності в подальшому при розгляді протоколу або взагалі спростують доводи викладені у протоколі.

На критерій справедливої рівноваги між суспільними та приватними інтересами орієнтує і практика ЄСПЛ.

У п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти РФ» зазначено, що … держави мають законний інтерес, а також обовязок на підставі різних міжнародних договорів … вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога до декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, що перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила:

перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

Так, у практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:

чи є втручання законним;

чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому, ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

ЄСПЛ у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, іntег аlіа, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі ЄСПЛ зазначив, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Вштагезки), параграф 78.

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЄСПЛ, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 рок.

Очевидно, що в даному випадку конфіскація, як додатковий вид стягнення, здійснюється для задоволення наявного суспільного (громадського) інтересу, адже таким інтересом є додержання встановленого законами України порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Однак критерій справедливої рівноваги між суспільними та приватними інтересами є більшою мірою оціночний, який стосується обставин кожної конкретної справи і повинен бути встановлений щодо конкретної особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі безпосередньо зясованих обставин і фактів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 не є звичайним моряком, який на постійній професійній основі здійснює свою роботу у певній компанії за певною спеціальністю або на певній посаді. У 2018 році, ОСОБА_4 самостійно за допомогою інтернету знайшов компанію «Lubeca Marine (Germany) GmbH & Co.KG» /Німеччина, Любек/, звязавшись з якою запропонував їм свої послуги старшого механіка. Пройшовши відповідну перевірку на знання та особистість компанія уклала з ним контракт строком на 6 місяців. Відповідно до контракту з 12.04.2018 року по 12.10.2018 року останній повинен був працювати додатковим старшим механіком на відповідному судні та отримати щомісячну заробітну плату 12 000 доларів США. Спеціальною домовленістю за контрактом є оплата готівкою в кінці всіх термінів/етапів. Частково ОСОБА_4 витратив грошові кошти з заробітної плати на себе під час роботи за контрактом.

Таким чином, отримавши на руки відповідну залишкову суму 67500 доларів США (за виключенням витрат на переліт та проживання) він з вказаною сумою повертався додому в м. Одесу. Оскільки у нього були заздалегідь викуплені квитки на літаки для повернення в м. Одесу, він не встигав оформити вказані грошові кошти на будь-який банківський рахунок. При цьому, у нього вперше у контракті було зазначено про отримання заробітної плати готівкою, а тому він вперше перетинав державний кордон України з такою сумою грошей готівкою.

Цими обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був особою, яка бездоганно ознайомлена з правилами перетину митного кордону України і яка частіше ніж інші громадяни зустрічається з необхідністю відповідного митного декларування.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 повністю забезпечує себе та свою родину матеріально. У нього на утриманні є малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6, який на постійній, платній основі навчається у відповідних спеціальних учбових закладах. Старший повнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається у національному університеті «Одеська морська академія» на платній основі. Оплату за контрактом здійснює виключно батько ОСОБА_4, оскільки мати ОСОБА_8, працює бухгалтером на підприємстві з окладом у розмірі 4100 грн. (а.с.90-99).

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти ввезені ОСОБА_4, були отримані законним шляхом. Ввезення вказаної суми на територію України дозволялось за умови її митного декларування. Тобто ОСОБА_4 можливо поставити у вину лише не дотримання передбаченого порядку митного декларування грошей, які він ввозив в Україну.

Відповідно до критеріїв, визначених ЄСПЛ, суду необхідно зясувати чи було втручання в право власності (щодо володіння грошовими коштами) ОСОБА_4 пропорційним, тяжкості правопорушення. Є очевидним, що сума вилучена у ОСОБА_4, є для нього значною, оскільки становить всі грошові кошти, які він заробив за пів року роботи за контрактом. Шкода, яку заявник потенційно міг завдати державі, є незначною, оскільки він не ухилився від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди. Якби ввезені грошові кошти не були виявлені, то органи влади лише не отримали б інформації про те, що вказані кошти були ввезені на територію України.

Таким чином, додаткове покарання (стягнення) конфіскація, яке фактично для особи становить головне стягнення, є лише покаранням для ОСОБА_4, а не відшкодуванням майнової шкоди завданої державі, оскільки держава не зазнала жодних збитків унаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів (серед іншого): законності та презумпції невинуватості.

Принцип законності ґрунтується на ідеї, що закон повинен попереджати перш, ніж карати. По-друге, вказаний принцип ґрунтується на демократичній вимозі про обмеження влади законом.

Законність взмозі приймати формальний і матеріальний зміст. Дотримання формальної законності передбачає наявність закону, а матеріальна законність означає відповідність закону вищим нормам (Конституційним, міжнародному праву та інш.), а також відповідність процесуальних дій - закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що співробітник митниці не дотримався принципів пропорційності, розумності та доцільності з точки зору справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Тяжкість безпосередніх дій ОСОБА_4 не є такою, що викликала необхідність застосування всіх наявних адміністративних процедур держави, тільки з єдиною метою, щоб позбавити особу її заробітної плати, навіть в умовах недотримання ним загальних митних правил, оскільки жодних наслідків для держави недекларування грошових коштів під час проходження митного контролю не завдало.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до медичного висновку Медичного центру ООО «Центр лазерної корекції зору «Тарус» від 09.03.2018 року, ОСОБА_4 має діагноз «Пресбіопія обох очей, діхроматія (протанопія), підозра на Часткову атрофію зорового нерву». Згідно до рахунку ТОВ «Ексімер Одеса» ОСОБА_4 призначено профілактичну периферичну лазерну коагуляцію (ускладнений варіант) в кількості 2х процедур, вартістю 8076 грн. кожна (а.с.37-52, 72-73).

Таким чином, зазначеними висновками з вищевказаних діагнозів хвороб підтверджується те, що ОСОБА_4 має витрачати значні кошти на лікування та підтримання здоровя. Крім того, він не розрізняє декілька кольорів, а саме «червоний» та «зелений». Вказане свідчить про те, що під час визначення коридору для проходження митного кордону ОСОБА_4 міг помилитися та обрати не вірний коридор, тобто особа не мала умислу на порушення митних правил, це могло статися випадково.

Крім того, відповідно до медичного висновку «Клініки сімейного лікаря» та додаткових документів, ОСОБА_4 має діагноз «Вертиборгенна люмбагія», якою він хворіє хронічно (а.с.74-78).

Із вказаного висновку вбачається, що у відповідності до діагнозу ОСОБА_4 приймає антидепресанти, які знижують його увагу, він також має витрачати значні кошти на лікування та підтримання здоровя. Вказане могло призвести до того, що під час визначення коридору для проходження митного кордону ОСОБА_4 міг помилитися та не взяти декларацію для подання до митного контролю. Тобто особа не мала умислу на порушення митних правил.

Таким чином, доводи представника апелянта про те, що постанова районного суду є незаконною, необґрунтовано та такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об'єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок районного суду про те, що митним органом не було надано достовірних доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_4 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за кваліфікуючою ознакою порушення встановленого митним кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що було підставою для закриття провадження по справі, через відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду.

Керуючись ст.ст.289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду міста ОСОБА_8 від 11 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду міста ОСОБА_8 від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда