ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6175/18 Суддя 1-ї інстанції: Васильєва Н.М.
Провадження № 33/818/34/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, 21.10.2018 року о 22.10 в м. Харкові по вул. Золочівська, 12, корп. №.2 водій ОСОБА_2 керував автомобілем Daewoo Lanos TF69Y, державний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року скасувати.

В апеляційній скарзі вказує, що оскаржуване рішення було винесено з відсутністю жодних доказів його вини, яке було прийнято без його участі.

Пояснює, що він відмовився їхати на експертизу, не маючи на це часу та посилаючись на вимоги ст. 28 Конституції України.

Вказує, що працівники поліції відпустили його щоб він зміг відвезти людей, які знаходились в салоні його автомобіля, які не вважали, що він знаходився в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння. Також вказує, що йому не пропонували пройти огляд на місті зупинки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який був відтворений в апеляційному суді, 21.10.2018 року о 22.10 ОСОБА_2 керував автомобілем Daewoo Lanos TF69Y, державний номер НОМЕР_1, та був зупинений працівниками поліції у зв'язку з несправною роботою правої фари. На питання працівника поліції, ОСОБА_2 повідомив, що наркотичних та лікарських речовин він не вживав, та на вимогу працівника поліції проїхати до наркологічного центру для проходження огляду у зв'язку з підозрою керуванням автомобілем в стані наркотичного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Вказані вище обставини ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суд не спростував, підтвердив факт відмови, пояснюючи тим, що не мав час проходити огляд.

Разом з тим апеляційний суд відмічає, що відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння. Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Доводи, що ОСОБА_2 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння на місці зупинки, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такий огляд, враховуючи його особливості, проводиться виключно в закладі охорони здоров'я шляхом дослідження зразків біологічного матеріалу.

Апеляційний погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №151628 від 21.10.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, відеозаписом. Цим доказам суд першої інстанції дав повну та належну оцінку, та прийняв законне та обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Крім того, апеляційний суд відкидає доводи апелянта щодо розгляду справи суддею суду першої інстанції без участі ОСОБА_2, оскільки згідно аркуша справи 10 та 11 останній особисто повідомлявся про дати судових засідань, однак до суду не прибув, та не навів при цьому апеляційному суду поважних причин неявки.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик