Справа № 344/5342/19
Провадження № 33/4808/215/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.04.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який працює водієм «Івано-Франківської станції швидкої медичної допомоги»,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 36 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову суду змінити в частині накладення стягнення, просив обрати стягнення у виді штрафу. Вважає, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП розглянувши у справу у його відсутність, в той час як він перебував в приміщенні суду, чим порушив його права на захист. Також вважає, що суд обрав вид та розмір адміністративного стягнення без урахування вимоги, передбачених ст. 33 КупАП, зокрема відомостей, що його характеризують, а саме відомості щодо його місця роботи, характеристики та сімейного стану, тощо.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_1 24.03.2019 року о 15-10 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Галицька, керував транспортним засобом BMW 320, н.з. НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_1 24.03.2019 року о 15-10 год. в м. Івано-Франківську, по вул.Галицька, керуючи транспортним засобом BMW 320, н.з. НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) не надав перевагу в русі транспортному засобу AUDI А5, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3, п. 2.3 б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Суддя дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та постановив остаточно накласти на нього адміністративне стягнення з урахуванням приписів ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В судове засідання апеляційного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а саме шляхом повідомлення телефонограмою (а.п. 23).

До початку апеляційного перегляду жодних заяв та клопотань про перенесення слухання по справі на інший час від ОСОБА_1 не надходило ані поштою, ані безпосередньо через канцелярію суду чи шляхом електронного зв`язку на адресу електронної пошти.

Тому вважаю за можливим розглянути справу у відсутність апелянта ОСОБА_1 саме з метою реалізації права на доступ до правосуддя та розгляду справи впродовж розумного строку.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді без змін, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог діючого законодавства, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт висловив свою незгоди з розглядом справи у його відсутність та з обраним щодо нього видом та розміром стягнення, який він просив змінити та обрати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Проте, вказані доводи апелянта не є слушними, та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП в частині порушення його права на захист, оскільки судове засідання відбулось без його участі, в той час як він перебував в приміщенні суду, проте суддя повідомила, що суд вже відбувся, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки з постанови суду першої інстанції чітко вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім в суді першої інстанції під час судного розгляду справи. Йому були роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП та заслухані його пояснення (а.п. 13).

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також звертає увагу на те, що з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про слухання справи в суді 17.04.2019 року о 09-45 год., шляхом направлення судової повістки, яку він отримав (а.п. 16).

Наявність в матеріалах провадження клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, а саме за місцем мешкання апелянта, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки це не є обов`язком суду, та законодавством передбачено можливість розгляду справи за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, загальною відомою обставиною є той факт, що як Тисменицький районний суд Івано-Франківської області, так і Івано-Франківській міський суд Івано-Франківській області територіально розташовані на близькій відстані, та знаходяться в межах м. Івано-Франківська.

Щодо доводів апелянта в частині незгоду апелянта з призначеним йому за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП стягненням, то вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Так, приписами ст. 33 КУпАП чітко встановлено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні двох адміністративних правопорушень, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення, а саме - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає покарання у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до діючого законодавства, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Вказані вимоги закону було дотримані судом першої інстанції, зокрема постановлено накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення: 1) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; 2) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

В той же час, ст. 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Вказані приписи закону також було дотримано судом першої інстанції при призначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1 , яке обрано в межах санкцій ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, з дотриманням принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу та з призначенням стягнення відповідно до приписів ст. 36 КУпАП, тобто в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яке в даному випадку є санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Нормами також ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, проте крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то суддя суду першої інстанції правомірна при накладенні адміністративного стягнення не врахував відомості, що характеризують ОСОБА_1 , виходячи з приписів ст. 33 КУпАП.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення, яке не має альтернативи, що унеможливлює обрати щодо ОСОБА_1 іншого стягнення аніж призначеного судом першої інстанції, зокрема запропонованого апелянтом у виді штрафу.

Твердження апелянта про порушення права на захист не є слушним, оскільки матеріали провадження не містять належним чином зареєстрованої заяви Лужного про залучення до участі захисника, так і станом на час апеляційного розгляду матеріали провадження не містять жодних даних про наявність угоди на надання правової допомог між апелянтом та будь-яким захисником.

Відсутні правових підстав для самостійного залучення захисника для захиснту прав Лужного, оскільки законодавством не передбачено обов`язкової участі захисника по справах вказаної категорії.

Таким чином доходжу висновку, що обраний суддею суду першої інстанції вид та розмір адміністративного стягнення повністю узгоджуєте з нормами діючого законодавства та законних підстав для його зміни немає.

Доводи про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, апеляційна скарга не містить, разом з тим, як письмовими матеріалами справи, так і відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, долучених до справи, поза всяким розумним сумнівом доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, у зв`язку із відсутністю підстав як для змінення стягнення на штраф, так й для його скасування судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.04.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло