Справа № 567/1613/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., при секретарі Клімович О.О., за участі адвоката ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, які надійшли від Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого

за ст.122-4, ст.124, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_2 роз'яснені)

встановила:

21.11.2018 близько 15 год. 45 хв. в с.Грозів по вул.Центральна Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Чері, реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, при виявленні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху, в результаті чого здійснюючи маневр випередження на перехресті з правої сторони, допустив зіткнення з автомобілем марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

21.11.2018 близько 15 год. 45 хв. в с.Грозів по вул.Центральна Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Чері, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишив, на порушення встановлених правил, місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний.

В суді ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП не визнав. В подальшому вину визнав у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124, і вказав, що дійсно вчинив ДТП та залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний за обставин вказаних в протоколі. Зазначив, що він вказував в протоколі, що він випив пляшку пива після скоєння ДТП до якої був причетний, оскільки злякався працівників поліції, та боявся відповідальності. Пояснював, що його права йому роз'яснені не були, він випив пляшку пива, однак це було до скоєння ДТП не заперечує, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 21.11.2018 близько 15 год. 45 хв. в с.Грозів по вул.Центральна Острозького району Рівненської області, вона разом із чоловіком рухалася в автомобілі марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2, та чоловік планувавши здійснити поворот, завчасно увімкнувши покажчик повороту відповідного напрямку, обїжджав яму, після чого вони відчули удар, та зрозуміли, що з їхнім авто допустив зіткнення ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Чері, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи маневр випередження на перехресті з правої сторони, після чого залишив місце скоєння ДТП. Також вони були свідками проходження ОСОБА_2 тесту на визначення стану алкогольного спяніння, результати якого показали, що він у такому перебував.

Окрім визнання своєї вини, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, доведена протоколами про адміністративні правопорушення від 21.11.2018 серія ОБ №113580, серія ОБ №113579, схемою місця ДТП, яка трапилась 31.12.2018, письмовими поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_3 та матеріалами справи.

З письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_3 встановлено, що 21.11.2018 близько 15 год. 45 хв. в с.Грозів по вул.Центральна Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Чері, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи маневр випередження на перехресті з правої сторони, допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2, після чого залишив місце скоєння ДТП. Також вони були свідками проходження ОСОБА_2 тесту на визначення стану алкогольного спяніння, результати якого показали, що він у такому перебував.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 порушив п.2.4, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до довідки Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 23.11.2018 №7303/202/01/09-2018, згідно електронних баз Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 протягом року не притягався до адміністративної відповідальності.

Згідно електронної бази даних ОСОБА_2 отримав посвідчення водія ВВТ №475147.

Таким чином, всебічно, повно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_2 повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, та в судовому засіданні з досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем здійснив ДТП та будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив місце її скоєння.

Також, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №113583 встановлено, що 21.11.2018 близько 15 год. 45 хв. в с.Грозів по вул.Центральна Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Чері, реєстраційний номер НОМЕР_1, вживав алкогольний напій після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння.

В суді ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив, що він не вживав алкоголь після ДТП за його участю, проте вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля.

Вказав, що після приїзду поліцейських сказав, що вживав алкогольні напої після вчинення ДТП, оскільки передбачав, що буде меншою відповідальність.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з таких підстав.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, а згідно ст. 9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як докази підтвердження вини ОСОБА_2 суду надано протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням технічних засобів від 21.11.2018, результати проходження тесту та письмові пояснення свідків.

Відповідно до алкотесту DRAGER 6810 від 21.11.2018, в ОСОБА_2 21.11.2018 о 16 год. 41 хв. встановлено алкогольне сп'яніння, результат тесту 0,81 ‰.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не можна вважати достатнім та допустимим виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Аналогічна норма міститься в статті 62 Конституції України.

Так, під час судового розгляду ОСОБА_2 відмовився від раніше наданих пояснень про те, що він вживав алкогольні напої після ДТП та пояснив, що тим самим він обмовив себе, так як не знав, що за вжиття алкогольних напоїв після ДТП є адміністративна відповідальність. Він наголосив, що насправді алкогольні напої він вживав безпосередньо перед тим, як сісти за кермо автомобіля 21.11.2018.

Дослідженими судом доказами встановлено, що 21.11.2018 ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, аналізуючи у сукупності досліджені докази приходжу до висновку, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння до вчинення ДТП, а належних та допустимих доказів того, що після вчинення ДТП він вжив алкогольні напої до проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв після ДТП не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП не доведена.

В той же час, беруться до уваги посилання ОСОБА_2 та його захисника на те, що на момент керування транспортним засобом ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння, що також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається порушник, чи встановлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких підстав, в судовому засіданні встановлено, що 21.11.2018 ОСОБА_2 здійснив адміністративне правопорушення передбачене ст.130 КУпАП.

Дослідивши докази по справі, приходжу до висновку, що в судовому засіданні були дослідженні докази того, що ОСОБА_2 21.11.2018 керував транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність крім іншого настає за керування транспортними засобами у стані алкогольного спяніння.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 керував транспортним у стані алкогольного спяніння. Таким чином, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення невідповідної частини статті 130 КУпАП, яку порушив ОСОБА_2 не спростовує факту вчинення самого правопорушення та не є підставою для закриття провадження по справі.

Тому, з досліджених в судовому засіданні доказів, підтверджені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши усі обставини справи у їх сукупності, приходжу до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і доводи ОСОБА_2 в судовому засіданні не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобовязаний не допускати випадків керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Таким чином, всебічно, повно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_2 повністю підтверджується доказами, що стали відомі суду під час проведення судового засідання.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, вважаю, що до слід застосувати адміністративне стягнення згідно санкції статті ст.122-4 КУпАП, без застосування додаткового стягнення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини справи, з урахуванням санкцій ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, у контексті з положеннями ст. 36 КУпАП, приходжу до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком сорок годин.

Крім того, згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 24, 36, 40-1, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір",

постановила:

визнати ОСОБА_2 таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2019 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_5