Номер провадження 3/521/6397/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л. дослідивши матеріали справи про порушення митних правил за протоколом складеним відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали справи з Одеської митниці ДФС про порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України, за протоколом складеним відносно гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа була передана на розгляд судді Граніну В.Л.

Дослідивши матеріали справи вважаю за необхідне заявити самовідвід, виходячи з наступного.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом про порушення митних правил №2172/50000/18 складеним відносно гр. ОСОБА_1 вперше надійшли до суду 05.11.2018 року, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена судді Граніну В.Л.

Розглянувши вказану справу мною було прийнято рішення та винесено відповідну постанову суду від 11.12.2018 року, якою провадження по справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова суду була оскаржена митним органом до Одеського апеляційного суду, за результатом чого постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року скасовано, а справу про порушення митних правил направлено до Одеської митниці ДФС України для проведення додаткової перевірки.

Після повернення справи з додаткової перевірки до Малиновського районного суду м. Одеси, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа знову була передана на розгляд судді Граніну В.Л.

Як вбачається з подання митного органу, під час проведення додаткової перевірки будь яких нових обставин викладених в постанові Одеського апеляційного суду від 07.06.2019 року не з`ясовано, а є лише посилання на наявність зазначеної інформації у матеріалах справи. Тобто, в справі про порушення митних правил наявні ті ж самі матеріали та докази, які були при винесені постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, останній заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з п. 12 висновку N 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 року, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У п. п. 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 09.11.2006 року (заява N 33949/02) зазначається, що наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» N 8 від 13.06.2007 року, наголошується, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 7 ст. 56 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, суддя зобов`язаний, зокрема: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, встановлених ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції».

У статті 15 Кодексу суддівської етики України, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 р., зазначається, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Тобто, розгляд справи суддею, щодо якого існують об`єктивні підстави для виникнення сумнівів у його неупередженості, є порушенням ним передбачених діючим законодавством обов`язків судді та правил суддівської етики.

В той же час, у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутні норми, що регулюють підстави та порядок відводу (самовідводу) судді. Разом з тим відсутність в Кодексі України про адміністративні правопорушення правової регламентації процедури відводу або самовідводу судді не звільняє професійного суддю від виконання ним основного обов`язку по неупередженому розгляду справ. При цьому, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України передбачають відвід (самовідвід) судді, а тому в даному випадку є необхідність у застосуванні аналогії права.

Діюче законодавство України не передбачає заборону на застосування процесуальних норм за аналогією, якщо мета їх застосування направлена на здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, в силу вимог ст. 7 КУпАП.

Попри це, хотілося б звернути увагу на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд вже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Оскільки питання відводу судді чинним КУпАП не врегульоване, суд керується ч. 2 ст. 76 КПК України, відповідно до якого суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи те, що судове рішення прийняте мною по вказаній справі було скасовано постановою Одеського апеляційного суду, та з огляду на вищевикладене, для уникнення сумнівів щодо неупередженості головуючого судді в очах стороннього спостерігача, забезпечення дотримання вимог суддівської етики, а також з урахуванням принципу процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) приходжу до висновку про необхідність задовольнити заявлений самовідвід у зазначеній справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 487 МК України, ст.ст. 7, 245, 248, 257, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 76 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити самовідвід судді Граніну В.Л. по матеріалам справи про адміністративне правопорушення за протоколом складеним відносно гр. ОСОБА_1 про порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України.

Справу про порушення митних правил передати для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з метою визначення іншого складу суду.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя