БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1025/19 Провадження № 3/497/379/19
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.07.2019 року м.Болград
Суддя Болградського районного суду Одеської області Кодінцева Світлана Володимирівна, розглянувши адміністративні матеріали відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта, Одеської області, громадянина України, працюючого у Болградському РТЦК та СП, посада - заступник військового комісара- начальник відділення рекрутингу та комплектування, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 17.02.2006 року, Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.202-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
27.06.2019 року до Болградського РТЦК та СП надійшов конверт з грифом обмеження доступу "Таємно". Даний конверт отримав особисто підполковник ОСОБА_1 .. Після розкриття конверту у порушення п. 116 та п. 305 "Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939. Підполковник ОСОБА_1 передав 2 документа з грифом обмеження доступу "Таємно" інструктору відділення рекрутингу та комплектування ОСОБА_2 для реєстрації відповідних документів, яка не має допуску до державної таємниці. У порушення п.245, 253 та 298 "Порядку- 939" відповідні таємні документи не були зареєстровані у журналі вхідних документів та до 01.07.2019 року зберігалися у нережимному приміщенні (кабінет №1) у сейфі №2/1 опечатаний печаткою №2 (відповідальний капітан ОСОБА_3 ). Разом з тим, інструктор відділення рекрутингу та комплектування ОСОБА_2 з таємними документами не ознайомлювалася, а тільки отримала на зберігання. Факту розголошення державної таємниці не відбулося.
За даним фактом оперуповноваженим 4 сектору 2 відділу 7 управління ГУ ВКР ДКР СБ України старшим лейтенантом Леоновим О.О. відносно ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 212-2 ч.1 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.212-2 ч.1 КУпАП.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Частиною 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до Закону України «Про державну таємницю», державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.
Стаття 18 Закону визначено основні організаційно-правові заходи щодо охорони державної таємниці, а саме метою охорони державної таємниці впроваджуються в тому числі і єдині вимоги до виготовлення, користування, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації.
Відповідно до статті 19 Закону єдині вимоги до виготовлення, обліку, користування, зберігання, схоронності, передачі та транспортування матеріальних носіїв секретної інформації встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.
Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 року № 939.
Статтею 212-2 ч.1 п.6 КУпАП передбачено відповідальність за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.
В суді ОСОБА_1 факт вчиненого правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив строго його не карати.
Вина особи відносно якої складено протокол підтверджується:
- протокол про адміністративне правопорушення за № 17/72/4-424 від 09.07.2019 року,
- копією витягу з наказу військового комісара від 16.05.2019 року за №65;
- копією з наказу військового комісара від 21.01.2019 року за №20;
- копією зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці;
- копією службової характеристики на підполковника ОСОБА_1 ;
- копією службовою характеристикою на старшого солдата ОСОБА_2 ;
- копією функціональних обов`язків підполковника ОСОБА_1 ;
- копією функціональних обов`язків старшого солдата ОСОБА_2 ;
- копією журналу обліку вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- копією довідки про надання допуску (форму №14) підполковнику ОСОБА_1 ;
- копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ;
- поясненнями ОСОБА_1 наданими в суді.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив взяте на себе письмове зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці, в частині неухильного виконання заходів, спрямованих на забезпечення режиму секретності, а також, п.п. 116, 117, 160, 212, 214, 228, 746-1 Порядку - 939, яким визначено обов`язки громадянина - секретоносія.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про державну таємницю», посадові особи, винні у порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці; невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, несуть відповідальність згідно із Законом.
Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, тому визнає ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, кваліфікованого як порушення законодавства про державну таємницю, а саме, не вжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечення контролю за охороною державної таємниці.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладанні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, тому вважає за доцільне призначити мінімальне адміністративне стягнення передбачене санкцією ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.
При призначенні ОСОБА_1 , покарання суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове положення, відсутність у нього утриманців.
З урахуванням викладеного, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, приймаючи до уваги ступінь його вини, майновий стан, його особисті пояснення в судовому засіданні, відсутність обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність та інші вимоги ст. 33 КУпАП, тому, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, прихожу до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ст. 212-2 ч.1 КУпАП, що буде достатнім для його виховання та попередження вчиненню нових правопорушень.
Накладення на правопорушника інших видів стягнень, передбачених санкцією інкримінованої статті, вважаю таким, що не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини.
Згідно п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384.20 гривен.
Керуючись ст.ст.9-11, 13, 24-1, 212-2, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті призначити йому адміністративне стягнення у вигляді десяті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170.00 (сто сімдесят) гривен.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 384.20 гривен (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законом (ч.3 ст.307 КУпАП).
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.
Суддя С.В.Кодінцева