Номер провадження: 33/813/86/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Дорошенка Сергія Олександровича, що діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.30 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та притяягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмір 352,40 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.08.2018 року о 01 год. 10 хв. у м. Одесі, вул. Бернадаци, 37, керував транспортним засобом AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager в присутності 2-х свідків. Результат тесту позитивний - 0,31 проміле, тобто водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою,12 грудня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови, апелянт зазначав, що судом порушені права та інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: судом не повно досліджувались докази надані робітниками поліції, не допитувались свідки.

Крім того, представник ОСОБА_3 - адвокат Дорошенко С.О. ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиПриморського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2018 року, мотивуючи заяву тим, що розгляд справи відбувся за його відсутності, про судове засідання він не знав і повісток не отримував, а копію постанови отримав 27.11.2018 року, уже поза межами строку на апеляційне оскарження.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2019 року адвокату Дорошенку С.О. був поновлений строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року (а.с.70-71).

Крім того, вказаною постановою Одеського апеляційного суду було задоволено клопотання Дорошенка С.О. про виклик в наступне судове засідання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Проте, в судове засідання ні вказані свідки, ні адвокат Дорошенко С.О., ні правопорушник ОСОБА_3 в судове засідання, яке було призначено на 20.02.2019 року, на 12.00 год., не прибули, будучи належим чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.72-76).

При цьому, адвокат Дорошенко С.О. надав суду клопотання про відкладення розгляду справи з 20.02.2019 року на іншу дату для обов'язкової присутності ОСОБА_3 на судовому засіданні, який в період з 03.02.2019 року по 24.02.2019 року буде відсутнім в м. Одесі у зв'язку з його роботою на судні в ОАЕ.

Однак, зазначене клопотання Одеським апеляційним судом залишено без задоволення, так як ніщо не перешкоджало адвокату Дорошенку С.О. бути присутнім у судовому засіданні 20.02.2019 року, в 12.00 год.

Крім того, ніщо не заважало правопорушнику ОСОБА_3 бути присутнім в судовому засіданні 30.01.2019 року, в 12.30 год., однак він цього не бажав і судове засідання відбувалось за його відсутності.

Також апеляційний суд врахував, що правопорушник ОСОБА_3 у судове засідання, яке було призначено на 24.09.2018 року в суді першої інстанції, також не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його особистий підпис в протоколі про адміністративне правопорушення.

У судове засідання, призначене на 08.11.2018 року ОСОБА_3 також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.8-10).

У зв'язку з цим та враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать не про бажання ОСОБА_3 та його представника Дорошенка С.О. бути присутніми в судовому засіданні, а про бажання безпідставно затягнути розгляд адміністративної справи, що є недопустимим.

Крім того, в судове засідання, яке призначено на 20.02.2019 року, на 12.00 год. не з'явились свідки, які були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, про що вказано вище.

При таких обставинах, Одеський апеляційний суд вирішив розглянути адміністративну справу у відсутність осіб, які викликались в судове засідання, на підставі наявних у справі доказів, та без фіксації судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, доводи скарги, Одеський апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про винність ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що порядок проходження огляду на стан сп'яніння, встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Згідно вимог, передбачених ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 дотримався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 414280, згідно з яким водій ОСОБА_3 24.08.2018 року о 01 год. 10 хв. керував автомобілем марки AUDI A6 д/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Бернадаци, 37а, у порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, які також підтвердили у своїх письмових поясненнях факт перебування водія ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння.

Доводи апелянта про те, що капралом поліції Сивоволенко М.В. до протоколу про адміністративне правопорушення долучено роздруківку результатів приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» із зафіксованим результатом тесту 0,31 проміле, і одночасно долучено акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до якого тест проводився за допомогою вже іншого спеціального технічного засобу - «Drager Alcotest» 0556, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Як вбачається із відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області на запит апеляційного суду, вхід №33-560/19 від 14.01.2019р. (а.с.58), 24.08.2018 року перевірка на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 здійснювалася за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» серійний номер № ARBL-0556.

Із викладеного вбачається, що апелянт дійшов хибної думки про те, що № 6810 та № 0556 стосуються різних приладів, оскільки № 6810 - це маркування приладу «Drager Alcotest 6810», а № ARBL-0556 - це серійний номер цього приладу.

Що стосується доводів апелянта про те, що прилад «Drager Alcotest 6810», яким здійснювалася перевірка його на стан алкогольного сп'яніння, не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також про те, що були порушені правила експлуатації вказаного приладу, з посиланням на необхідність проведення калібрування приладу кожні шість місяців, то вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається із відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області на запит апеляційного суду, вхід №33-560/19 від 14.01.2019р. (а.с.58), копії Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки Серії А №007292 (а.с.59), копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/4028 (а.с.60), копії Відомостей про сервіс, градуювання та державну повірку (а.с.61), прилад «Drager Alcotest 6810» серійний номер № ARBL-0556 відноситься до затвердженого типу засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alcotest…, Interlock XT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-13, міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки, становить один рік, дата здійснення останньої повірки - 17 липня 2018 року, на підставі чого видане державне свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 12-01/4028 зі строком дії до 17.07.2019 року.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції не пропонували йому проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння і тим самим порушили вимоги законодавства, апеляційний суд також вважає необґрунтованими. Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 надав свою згоду на проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер, а при повідомленні його результатів, оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, з яким його було ознайомлено, будь-яких заперечень щодо складання зазначено протоколу ОСОБА_3 надано не було.

Більше того, із відеозапису місця події, вбачається, що ОСОБА_3 особисто надав пояснення працівникам поліції про те, що він випив 50 грам віскі, але не вважає своє знаходження в стані алкогольного сп'яніння. В подальшому зазначені пояснення ОСОБА_3 не спростовані ні самим ОСОБА_3, ні матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає обґрунтованою позицію районного суду про те, що ОСОБА_3 не погодившись із результатом проходження тестування на стан сп'яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» мав право та змогу поїхати до закладу охорони здоров'я для встановлення наявності або відсутності стану сп'яніння працівниками медичного закладу, проте таким правом не скористався.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_3 в порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що він не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання 08.11.2018 року, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_3 стверджує, що про судове засідання він не знав, судові повістки не отримував, оскільки у дні, вказані на повідомленнях про вручення повісток, він перебував у Києві та в Об'єднаних Арабських Еміратах, а підписи на повідомленнях про вручення вважає вчиненими іншими невідомими особами, так як за вказаною адресою проживає один.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надав копії витягів про відстеження поштового відправлення (а.с. 49, 50), копію сторінки закордонного паспорту із візою ОАЕ (а.с. 51).

Однак, як зазначив особисто ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, до ОАЕ він прибув з м. Києва лише 03.10.2018 року, а тому на думку апеляційного суду він мав змогу отримати поштову кореспонденцію як 01.10.2018 року (а.с.8), так і 02.10.2018 року, а також 03.10.2018 року (а.с. 29-30).

Доводів того, що ОСОБА_3 не отримував вказаних поштових кореспонденцій, апелянт суду не надав.

Крім того, апелянт ОСОБА_3 не повідомив суду про неможливість прийняття участі в судовому засіданні 08.11.2018 року.

При цьому, суд першої інстанціх в оскаржуваній постанові обгрунтовано вказав, що розгляд справи має відбуватись за відсутності правопорушеника ОСОБА_3, оскільки це узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об'єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У відповідності до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення стосовно ОСОБА_3 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З підстав викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дорошенка Сергія Олександровича, що діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2018 року - залишит и без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда