ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9322/18 Суддя 1 інстанції: Савченко Д.М.
Провадження: 33/818/475/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

09 квітня 2019 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1, за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 08.12.2018 року о 04 год. 45 хв. на автодорозі М-18 18 км., ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ-21061», державний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: розширені зіниці очей та підвищена жвавість. Від проходження огляду в КЗОЗ ОНД на стан наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуХарківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що, він не вживає ніяких психо-активних засобів і речовин. Йому не були розяснені положень ч. 1 ст. 130 КУпАП та чинили психологічний тиск. Поліцейські зупинили його, оскільки напередодні в них склалися неприязні відносини.

Одночасно апелянт заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що справа була розглянута без його участі, а постанова була отримана поштою лише 12 березня 2019 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема вказував, що працює в таксі. Отримавши замовлення їхав не порушуючи ПДР. Працівниками поліції був застосований до нього психологічний тиск. Оскільки лікарня була далеко, він не погодився пройти медичний огляд. Також працівники поліції після оформлення протоколу не дали йому тимчасовий талон на право керування транспортними засобами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 183546 від 08.12.18р. (а.с. 1), поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 5-6), рапортом інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 1 УПП в ХО лейтенанта поліції ОСОБА_5 (а.с. 8), відеозаписом правопорушення (а.с. 4).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, порядок проведення огляду на стан сп»яніння встановлений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України, № 1452/735 від 09.11.15р.

Відповідно до п. 12 зазначеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

В той же час, апеляційний суд вважає за недоцільне допит матері ОСОБА_2 ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7, з чим погодився і сам ОСОБА_2, оскількиїх свідчення не відносяться до подій, які сталися 08.12.2018 року, а можуть лише надати персональну характеристику ОСОБА_2, а тому зібраних матеріалів достатньо для повного, всебічного розгляду справи та постановлення законного, обгрунтованого рішення.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіХарківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1