Справа № 361/4461/19
Провадження № 3/361/2534/19
П О С Т А Н О В А

10 вересня 2019 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Батюк В.В., за участю прокурора Васечко В.В., захисника Поповича В.С., розглянувши матеріали, що надійшли від з управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сніжне Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, працює старшим державним інспектором Броварської ДПІ Броварського управління ГУ ДФС у Київській області, зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності раніше не притягувалась

за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 2 ст. 172-6, ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП)

В С Т А Н О В И В :

З протоколу № 714 від 18.06.2019 вбачається, що ОСОБА_1 працюючи на посаді старшого державного інспектора Броварської ДПІ Броварського управління ГУ ДФС у Київській області, маючи спеціальне звання - інспектора податкової та митної справи І рангу, будучи державним службовцем категорії «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, примітки до ст. 1726 КУпАП, на якого поширюється дія Закону, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, пункту 1 рішення НАЗК від 10.06.2016 №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, в установлений законом термін не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли у зв`язку з отриманням доходу від продажу квартири, чим вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того з протоколу № 715 від 18.06.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , в установлений законом термін не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли у зв`язку з набуттям права власності на квартиру, чим вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, пояснила, що після того, як здійснила продаж та купівлю квартири вчасно подала декларацію, однак її декларацію Національне агенство з питань запобігання корупції не перевіряло. Чому її декларацію перевіряли працівники поліції її не зрозуміло, вважає їх дії дії незаконними.

В суді прокурор Васечко В.В. просила визнати ОСОБА_1 винною у вчинених адміністративних правопорушеннях пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 2 ст. 172-6, ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вислухавши ОСОБА_1 її захисника та прокурора, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчинених адміністративних правопорушеннях пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 2 ст. 172-6, ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, в суді не доведено, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції»: корупція - використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей;

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується тим, що воно вчиняється умисно, особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не подає декларацію або подає її невчасно.

Також, з урахуванням положень ст. 1 Закону «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. Крім того, вказане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернено увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу, а одним з видів таких доказів є документи.

Відповідно до пункту 5.27. ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів» затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Судом встановлено, що більшість з доданих до матеріалів справи документів, фактично є копіями, які не містять засвідчувальних написів взагалі, або засвідчувальні написи не відповідають вимогам ДСТУ, що не дає змогу у судовому засіданні встановити достовірність та належність даних доказів.

Крім того при складанні протоколів про адміністративні правопорушення пов`язаних з корупцією від 18.06.2019 особою, яка склала дані протоколи, було допущено ряд грубих порушень вищезазначених положеннями ст.ст. 251, 256 КУпАП та ст.ст. 8, 19 Конституції України.

Так, доказами вчинення адміністративного правопорушення зазначені, зокрема «рапорт про виявлення адміністративного правопорушення» та «роздруківка декларації», з яких можна зробити висновок, що підставою до складання вищевказаного протоколу було безпосередня виявлення працівниками управління захисту економіки в Київській області ДЗЕ Національної поліції України ознак адміністративного правопорушення, шляхом моніторингу та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування.

Аналіз Закону України « Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 № 580-VII свідчить, що здійснення антикорупційної політики та проведення перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, не входить до повноважень та завдань Національної поліція України, оскільки Національна поліція України у відповідності до ч. 1 цього Закону - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а серед її чотирьох завдань , передбачених ч.2 цього Закону, немає протидії корупції та перевірки дотримань вимог Закону України «Про запобігання корупції».

В той час, як у відповідності до статті 4 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII "Про запобігання корупції" (надалі - Закон), центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику є Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство).

До основних повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції(далі Національне агентство, НАЗК), відповідно з положеннями п. 8 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції», серед іншого віднесено повноваження здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Для реалізації цих повноважень, Національне агентство, своїм рішенням № 2 від 11.08.2016 затверджено Порядок проведення перевірок Національним агентства з питань запобігання корупції, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.09.2016 за 31230/19360, яким встановлено механізм проведення Національним агентством перевірок дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» .

Згідно якого зокрема таку перевірку мають право проводити уповноважені особи при наявності у них направлення Національного агентства на таку перевірку. Результати перевірки оформляються актом за формою затвердженого зразка.

За результатами розгляду результатів перевірки Національне агентство може прийняти рішення, зокрема про направлення висновку щодо наявності ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією до спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі-Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що ведення Реєстру здійснює Національне агентство. Програмне забезпечення Реєстру, база даних Реєстру є власністю держави в особі Національного агентства, яке є держателем Реєстру.

Субєкти декларування подають зазначені документи через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному кабінеті після реєстрації в Реєстрі.

Пунктом 3 розділу 11 Порядку також визначено, що субєкт декларування повинен зареєструватися у Реєстрі з використанням особистого ключа та посиленого сертифіката відкритого ключа електронного цифрового підпису.

Згідно п. 4 цього розділу Порядку зареєстровані субєкти декларування мають право: доступу до персонального електронного кабінету після автентифікації субєкта декларування із використанням його особистого ЕЦП фізичної особи; створювати, змінювати та видаляти чернетки документів у персональному електронному кабінеті; тощо.

З вищевказаного слідує, що лише НАЗК, як орган, відповідальний за ведення Єдиного державного реєстру декларацій, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, лише після належного ідентифікації зареєстрованого в Реєстрі користувача, може встановити послідовність, правильність чи неправильність його дій при подачі відповідної декларації.

З Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 в справі № 814/886/17, якою встановлено, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

В суді встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували повноваження співробітників управління захисту економіки в Київській області ДЗЕ Національної поліції України проводити перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», зокрема здійснювати контроль та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, та можливість ідентифікувати зареєстрованого користувача .

Як вбачається в листа НАЗК від 30.08.2019 № 41-01/65430/19, станом на 29.08.2019 Національне агентство не приймало рішень про проведення повної перевірки декларацій, поданих ОСОБА_1 .

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази неповідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, оскільки наданні правоохоронними органами докази цього суд визнає не належними і не допустимими, оскільки вони отриманні з порушення чинного Конституції України та чинного Законодавства.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення її адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Оскільки відносно ОСОБА_1 складено два протоколи про адміністративні правопорушення, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, суд вважає за необхідне об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення № 361/4461/19 (провадження № 3/361/2534/19) і № 361/4462/19 (провадження № 3/361/2535/19) та присвоїти їм спільний № 361/4461/19 (провадження № 3/361/2534/19).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 247, 252, 256, 279, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністратинве правопорушення пов`язаного з корупцією відносно ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 172-6, ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, провадженням закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.В. Батюк