Справа № 161/2673/19 Провадження №33/802/202/19 Головуючий у 1 інстанції:Рудська С. М.
Категорія: ч.2 ст.172-13 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, старшого оперуповноваженого в ОВС 1 відділу управління контррозвідки ГУ СБУ в АР Крим (з місцем дислокації в м. Херсон), підполковника, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, до адміністративної відповідальності раніше не притягався, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-13 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-13 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто пятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2890 (дві тисячі вісімсот девяносто) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи військовою службовою особою, а саме, старшим оперуповноваженим в ОВС 3 сектору відділу захисту національної державності УСБУ у Волинській області, всупереч вимогам ч.3 ст.24 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу», ст.ст.3, 4, ЗУ «Про Службу безпеки України», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, в умовах особливого періоду, маючи реальну можливість виконувати належним чином свої службові обовязки, будучи військовою службовою особою, зловживаючи владою та службовим становищем, упродовж листопада-грудня 2017 року схиляв ОСОБА_3 доставити консерви з тушонкою у кількості 1000 металевих банок на тимчасово окуповану територію України з метою реалізації їх «бойовикам» НЗФ «Восток», які ведуть бойові дії проти Збройних Сил України на території окремих районів Донецької та Луганської областей (ОРДЛО), а на зворотному шляху схиляв купити транспортні засоби із тимчасово окупованих територій України, які були викрадені чи відібрані у місцевих громадян України, з метою постановки транспортних засобів на облік на території Волинської області та їх подальшої реалізації, з метою одержання грошової винагороди.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме, розглянув справу без його участі, хоча його захисник подавав суду клопотання про відкладення розгляду справу, оскільки ОСОБА_2 бажав особисто приймати участь у розгляді справи. Вважає, покази свідка ОСОБА_3, даними ним суду першої інстанції суперечливими. Вказує на те, що судом безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_4, оскільки даний свідок безпосередньо судом не допитувався. Вважає, що жодним доказом, на які послався суд першої інстанції не доводиться його вина у вчиненні адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-13 КУпАП, а саме, зловживання владою та службовим становищем з корисливих мотивів чи інших особистих інтересів, вчинені в умовах особливого періоду, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вина ОСОБА_2 у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №9 від 04 лютого 2019 року (а.с.1-7); заявою ОСОБА_3 від 25.10.2017 року, адресованої на імя начальника УВБ СБУ (а.с.9); протоколом огляду від 07.12.2017 року вантажу консервів мясних (тушонки), які було закуплено 06.12.2017 року ОСОБА_3, а також фототаблицею, доданої до даного протоколу огляду, з відображенням зазначеної вище продукції - тушонки (а.с.10-13); постановою про закриття кримінального провадження від 04.02.2019 року, з якої вбачається що за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000062 від 29.05.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.328 та ч.2 ст.364 КК України, було постановлено вказане кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.35).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що в жовтні-листопаді 2017 року в кафе «Пан Тадеуш» в м. Луцьку він познайомився із співробітником УСБУ у Волинській області ОСОБА_2 В ході бесіди вони обговорювали ситуацію в державі та в зоні проведення АТО. Під час розмови, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2, що він родом з м. Ясинувата Донецької області. ОСОБА_2 цікавився можливістю придбати викрадені бойовиками автомобілі, з подальшою їх легалізацією на території Волинської області, відмітивши, що можна організувати своєрідний бізнес на території України. 09.11.2017 року під час зустрічі з ОСОБА_2 вони обговорили деталі та механізм придбання транспортних засобів, якими в законний та незаконний спосіб володіють бойовики ОРДЛО, а також суми особистого заробітку ОСОБА_2 за проведення вказаних дій. 17.11.2017 року в телефонній розмові з ОСОБА_2 було обговорено можливість проведення бартерного обміну транспортного засобу на вантаж мясних консервів, який повинен був відбутися з бойовиками НЗФ «Восток», що діє на території ОРДЛО. Під час телефонних розмов з ОСОБА_2 вони неодноразово домовлялись про постачання на користь бойовиків ОРДЛО партії мясних консервів у кількості 1000 грн. 26.11.2017 року в ході зустрічі з ОСОБА_2, останній повідомив його про те, що подальші контакти щодо закупівлі мясних консервів з ОСОБА_5, яка на той час була його співмешканкою, а також про те, що він вирішив питання щодо перевезення консервів через лінію розмежування, надавши контактний телефон особи, яка мала допомогти у цьому. 27.11.2017 року за вказівкою ОСОБА_2, ОСОБА_5 надіслала йому номер свого карткового рахунку для перерахування завдатку за продукцію. 06.12.2017 року ОСОБА_5 надіслала йому номер мобільного телефону особи на імя Олег з метою організації зустрічі та відвантаження придбаних мясних консервів. Того ж дня, він підїхав до місця роботи ОСОБА_5 та обговорив з останньою умови розрахунку за купівлю обумовленої партії тушонки, оплату за зберігання, прибуток ОСОБА_2 та інші деталі домовленості, а також, під час телефонної розмови між ним та ОСОБА_2 останній повторно розпитував його про строки поставки викраденого бойовиками автомобіля.

Такі пояснення свідка повністю відповідають наданим ним поясненнями у якості свідка, 20.12.2017 року та 14.09.2018 року, у кримінальному провадженні №0000062, є чіткими та послідовними (а.с.14-18, 28-32).

Свідок ОСОБА_4, у своїх поясненнях від 09.10.2018 року підтвердив факт купівлі невідомою особою яка представилася ОСОБА_5 1000 банок тушонки (як повідомлено для потреб військовослужбовців в зоні проведення АТО), остання також повідомила, що має намір надалі закупляти партії мясних консервів у більшому розмірі. Після її (Ані) прибуття на підприємство та оформлення покупки документально, у автомобіль останньої було загружено вищевказану партію тушонки, внаслідок чого вона залишила територію підприємства (а.с. 24-27).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.2 ст.172-13 КУпАП.

Що стосується твердження апелянта про визнання судом пояснень свідка ОСОБА_4 неправомірними, оскільки останній не допитувався судом безпосередньо то вони є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_4 допитувався слідчим, був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, йому було розяснено права, передбачені ст.63 Конституції України, 18 КПК України. Крім того, чинним КУпАП не передбачено обовязку суду безпосередньо досліджувати показання свідків, як це передбачено ст.23 КПК України.

Неточності, допущені судом першої інстанції, на які ОСОБА_2 обґрунтовує при апеляційному розгляді справ з посиланням на письмові докази щодо призначення і перебування його в окремі періоди на інших посадах, перебування в іншій місцевості та на лікуванні і неправильне застосування у звязку з цим окремих норм Законодавства України, яке регулює виконання ним службових обовязків, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність в діях апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-13 КУпАП оскільки відповідно до наведених вимог Законодавства він є військовою службовою особою, а дослідженими доказами в сукупності, які відповідають критеріям, визначеним статтею 251 КУпАП, вчинив інкриміноване правопорушення упродовж листопада-грудня 2017 року зловживаючи владою та службовим становищем. З цих підстав повідомлення №76/к-16/8 від 12.04.2019 року про перебування ОСОБА_2 у щорічній відпустці з 13.10. по 17.11.2017 року також не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд першої інстанції, відповідно до даних вимог Закону, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, ступінь його вини та інші обставини, обравши йому наймякше та наближене до мінімального стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст.172-13 КУпАП.

Підстав для скасування постанови судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_2, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2019 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.А.Подолюк