Справа №591/429/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 33/816/217/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/429/19 за апеляційною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.05.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Нагорного В. Б.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки в судовому засіданні не допитані свідки, суд безпідставно відмовив у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції із захисником. Крім того вказує на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд та довідки про притягнення за аналогічні правопорушення, відомостей про відсторонення його від керування т/з. Огляд на стан сп`яніння проведений за допомогою приладу не дозволеного до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а долучений до матеріалів справи відеозапис не є належним доказом, оскільки не є безперервним.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 . 21.01.2019 в 03:00 по вул. Сумській в с. Верхня Сироватка Сумського району керував автомобілем ВАЗ-21063 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 351315 від 21.01.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

? актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у присутності двох свідків проведений огляд ОСОБА_3 за допомогою газоаналізатора Alkotest-6810, результат якого склав - 0,87 проміле (а. с. 4);

? роздруківкою результатів тесту за допомогою приладу Alkotest-6810, відповідно до якої 21.01.2019 в 03:16 результат тесту на алкоголь, у ході проведеного у ОСОБА_3 огляду склав 0,87 проміле (а. с. 3);

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 21.01.2019, згідно яких у їх присутності ОСОБА_3 продув газоаналізатор «Драгер» і результат тесту склав 0,87 проміле, з яким останній погодився. Проходити медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився (а. с. 2, 3);

? відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що автомобіль ВАЗ 21063 д. н. з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , зупинений працівниками поліції та на місці його зупинки водій пройшов огляд з метою визначення стану сп`яніння. При цьому останній не заперечував факту керування автомобілем та знаходження у стані сп`яніння і погодився з результатом огляду;

? показаннями в апеляційному суді інспектора СРПП № 1 Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8., допитаного як свідка, згідно яких останній підтвердив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Досліджуючи під час розгляду справи письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджуються та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що жоден із цих свідків, будучи повідомленими апеляційним судом в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені рішенням ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність посилання судді суду першої інстанції на письмові пояснення свідків є необґрунтованими. При цьому апеляційний суд також враховує і той факт, що жоден із учасників події, у тому числі і сам ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_7 , не заперечували про наявність двох свідків при огляді на стан сп`яніння, які рухалися на автомобілі, зупиненому працівниками поліції.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї норми обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Зокрема, що стосується доводів апеляційної скарги про недопустимість відеозапису, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки на ньому зафіксовані всі суттєві моменти вчинення правопорушення та складення протоколу.

Не може апеляційний суд прийняти до уваги і показання свідка ОСОБА_7 про керування т/з, оскільки вони суперечать доказам у справі, а саме відеозапису та показанням свідка ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_3 і у силу сімейних зав`язків є необ`єктивною і напряму заінтересованою у наслідках розгляду справи, про свідчить її поведінка під час зупинки т/з, проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп`яніння та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якої не убачається, що саме вона керувала т/з.

Так, згідно відеозапису саме ОСОБА_3 , після того як його наздогнали працівники поліції, знаходився з лівої сторони від автомобіля, не заперечував факту свого керування автомобілем та просив не притягати його до адміністративної відповідальності за керування у стані алкогольного сп`яніння. При цьому працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , що керування без посвідчення водія є менш тяжким правопорушенням, проте ніким з учасників подій не оспорювався факт керування ОСОБА_3 автомобілем.

Твердження апеляційної скарги про порушення права на захист ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки останній мав змогу запросити і запросив захисника, за участю якого і відбувся розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_3 , на переконання апеляційного суду, не був обмежений у праві вільного вибору та участі захисника (адвоката) і у суді першої інстанції, про що свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи процесуальну поведінку сторони захисту та неодноразові клопотання про відкладення судових засідань, усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції не порушені процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_3 , в тому числі і його право на захист, оскільки розгляд справи відкладався достатню кількість разів за його клопотаннями, а проживання особи, яка можливо здійснювала б захист правопорушника, ще не свідчить про наявність об`єктивних перешкод для участі в судовому засіданні.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), а у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Необхідно зауважити, що необґрунтоване зволікання з боку суду першої інстанції у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто через закінчення на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 цього Кодексу, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, який не дозволений для використання, оскільки порядок сертифікації технічних засобів вимірювальної техніки і процедура допуску їх до використання визначається виключно ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон), згідно якого засоби вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності, а затвердження типу ЗВТ - це рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип ЗВТ відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу (п. 6 і 7 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються ЗВТ, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація ЗВТ, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (законодавчо регульовані ЗВТ), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Оцінка відповідності законодавчо регульованих ЗВТ вимогам технічних регламентів, у тому числі первинна повірка та затвердження типу ЗВТ, проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих ЗВТ вимогам технічних регламентів проводять: виробники цих засобів; призначені органи з оцінки відповідності; інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.

Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих ЗВТ встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами. Призначені органи з оцінки відповідності повідомляють науковому метрологічному центру, уповноваженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, на ведення реєстру затверджених типів ЗВТ, про видані ними сертифікати затвердження типу ЗВТ.

Сертифікат затвердження типу ЗВТ є документом, який засвідчує, що тип ЗВТ затверджено. Порядок ведення реєстру затверджених типів ЗВТ встановлюється нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності (ч. 1 і 2 ст. 16 Закону).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі Україні від 13.07.2016 № 1161 (зареєстрований в МЮ 03.08.2016 за № 1081/29211), затверджений Порядок ведення Реєстру затверджених типів ЗВТ, який визначає механізм формування та ведення Реєстру затверджених типів ЗВТ (далі - Реєстр), який у свою чергу є електронною базою даних, що містить відомості про затверджені типи ЗВТ. Формування та ведення Реєстру забезпечуються НМЦ ДП «Укрметртестстандарт» шляхом унесення відомостей про затверджені типи ЗВТ та доповнень до них. Унесенню до Реєстру підлягають типи ЗВТ, затверджені призначеними органами з оцінки відповідності. ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує оприлюднення Реєстру на своєму веб-сайті та уносить до цього відомості про затверджений тип ЗВТ на підставі наданих засобами електронного зв`язку призначеним органом з оцінки відповідності, що затвердив цей тип, копій таких документів, зокрема, сертифіката перевірки типу ЗВТ (розділи І та ІІ Порядку).

Згідно Реєстру затверджених типів ЗВТ, який міститься на офіційному веб-сайті ДП «Укрметртестстандарт», сертифікат № UA.TR.001 101-17 на тип ЗВТ газоаналізатор Alcotest Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany був виданий призначеним органом з питань відповідності ДП «Укрметртестстандарт» 05.10.2017 та діє до 05.10.2027. При цьому з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_3 не висловлював будь-яких сумнівів щодо можливості використання цього газоаналізатору.

Доводи апеляційної скарги, що газоаналізатор Alcotest 6810 відсутній в державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, не підлягають задоволенню, оскільки підставою для експлуатації ЗВТ є сертифікат перевірки його типу, відомості про який внесені до Реєстру, що відповідає вимогам Закону, який безпосередньо регулює відносини, що виникають у процесі провадження метрологічної діяльності. При цьому сертифікат № UA.TR.001 101-17 на тип ЗВТ газоаналізатор Alcotest Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany виданий призначеним органом з питань відповідності ДП «Укрметртестстандарт» 05.10.2017, тобто після набрання чинності Законом, яким введені нові правила оцінки відповідності та повірки ЗВТ.

Враховуючи вказані положення законодавства України щодо єдиного порядку сертифікації та повірки законодавчо врегульованих ЗВТ, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень при застосуванні відносно ОСОБА_3 спеціального технічного засобу для його огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси ОСОБА_3 .

Протокол про адміністративне правопорушення розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_3 як водій т/з, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, установлені ПДР, які мають дотримуватися при експлуатації автомобіля за будь-яких обставин.

При розгляді справи стосовно ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції у повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.05.2019 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.