КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1653/2019 Постанова винесена суддею Кабанячим Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС Павленка С.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника ОСОБА_3 та перекладача Айрапетова М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно

ОСОБА_1, громадянина Австралії, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хадат, Ліван, постійно проживає в Австралії за адресою: АДРЕСА_1,

за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року громадянина Австралії ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену згідно з протоколом про порушення митних правил № 0020/12500/19 валюту, а саме 9 500 доларів США, повернуто ОСОБА_1.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. та витрати, понесені на транспортування предметів правопорушення, в розмірі 42 грн. 72 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 22 січня 2019 року о 09 год. 50 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Австралії ОСОБА_1, що прибув з Туреччини, м. Стамбул, літаком авіакомпанії «Турецькі авіалінії» рейсом № 457, своїми діями обрав канал, позначений символами - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України громадянину ОСОБА_1 було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 10 000 євро. Після чого пасажира було запрошено до службового приміщення митниці, де громадянином ОСОБА_1 було видано готівку в розмірі 20 831 доларів США, що знаходились в зовнішній кишені його куртки і переміщувалась без ознак приховування. Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми ОСОБА_1 було пропущено 11 331 доларів США, (що за курсом НБУ станом на 22 січня 2019 року становить 9 973 євро) та вилучено за протоколом про порушення митних правил 9 500 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз'яснення митних правил і порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Австралії ОСОБА_1 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином ОСОБА_1, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008, мають ознаки порушення митних правил, а саме вимог ст. 471 МК України.

Визнавши винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суддя місцевого суду наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції указаної норми закону про порушення митних правил, а рішення про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти мотивував тим, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу коштів в сумі 20 831 доларів США, які підлягали обов'язковому декларуванню, при цьому діючим законодавством України вивезення готівкової іноземної валюти з Україну в принципі не обмежено, обмежена лише сума (10 000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування; об'єктивна сторона правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1, полягає у недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України; за матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні; шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі була незначною; ОСОБА_1 має власний бізнес, зняв кошти з особистого рахунку у банку Ліван SOCIETE GENERALE, що підтверджується відповідним витягом із банківського рахунку і вказує на легальне походження валюти; вилучена працівниками митниці валюта є для ОСОБА_1 дуже значною сумою, оскільки грошові кошти були ним заощаджені від заробітної плати, що зберігалися на рахунку в банку, та конфіскація цих коштів поставить його в скрутне матеріальне становище, позбавить можливості забезпечити функціонування власного бізнесу, а тому позбавить можливості офіційного заробітку та забезпечення прожиття і гідного існування.

Врахувавши зазначені обставини, а також практику Європейського суду з прав людини, суддя місцевого суду дійшов висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме - втручанням у право громадянина Австралії ОСОБА_1 на повагу власності, так як є непропорційним і покладає на нього "індивідуальний надмірний тягар".

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г., оспорюючи виключно висновки судді місцевого суду в частині незастосування до ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., та конфіскацію валюти у сумі 9 500 доларів США.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що чинним законодавством України не передбачено звільнення правопорушника від застосування додаткового стягнення, зокрема, конфіскації предметів правопорушення митних правил, яка передбачена ст. 471 МК України, а висновки судді місцевого суду в постанові про незастосування додаткового стягнення є безпідставними. Вважає, що суд першої інстанції у провадженні щодо ОСОБА_1 помилково застосував Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, протоколи до неї та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки жодним із цих рішень не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил і навпаки у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога стосовно декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, а тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

За твердженням апелянта матеріали справи не містять доказів щодо недотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основних прав людини у разі застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення, а також про те, що застосування конфіскації вилучених коштів буде для ОСОБА_1 «індивідуальним надмірним тягарем» чи конфіскація коштів поставить під загрозу його гідне людське існування. При цьому апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не вперше приїздить до України та знайомий з митними правилами, які діють на території України.

Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо апеляційного прохання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про порушення митних правил, вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду згідно зі

ст.ст. 486, 489, 495 МК України всебічно, повно й об'єктивно з'ясував дійсні обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та виніс постанову, зміст якої в частині висновків про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбаченому ст. 471 МК України, за обставин, викладених у постанові, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та ст. 527 МК України. Такі висновки в апеляційному порядку не оспорюються учасниками судового розгляду, а тому не є предметом апеляційної перевірки.

Що стосується висновку судді місцевого суду про повернення вилучених під час здійснення провадження про порушення митних правил валютних цінностей, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, визначеного у ст. 471 МК України, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності заслуговують на увагу, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, при винесенні постанови суддя місцевого суду не дотримав вимог глави 67 МК України та ст.ст. 23, 33 КУпАП, що призвело до неправильного застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Так, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України, валютні цінності є товарами.

За змістом положень ст. 197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України", затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 червня 2008 року за № 520/1511, фізична особа незалежно від віку має право вивозити за межі України і ввозити в Україну готівку і банківські метали відповідно до норм, передбачених цією Інструкцією; митна декларація є підставою для вивезення (увезення) зазначеної у ній готівки і банківських металів і здійснення операцій за дорученням резидента або нерезидента протягом одного року з часу оформлення декларації; фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до законодавства України; фізична особа - нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі, а вивозити за межі України фізична особа - нерезидент має право готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну.

Таким чином, валютні цінності є товарами, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України, а тому в разі, якщо вони є безпосередніми предметами порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, то підлягають обов'язковій конфіскації.

Із матеріалів справи слідує, що безпосередніми предметами правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є валютні цінності в розмірі 9 500 доларів США, які ОСОБА_1 не задекларував при переміщенні через митний кордон України.

Відповідно до ст. 466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, зокрема конфіскації предметів порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, щодо товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України і жодним із рішень Європейського суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

При цьому, суд бере до уваги ч. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою положення Конвенції жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

До того ж, стаття 471 МК України, зокрема в частині виду та розміру адміністративного стягнення, яка передбачає і конфіскацію безпосередніх предметів правопорушення - товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, не суперечить Конвенції та визнається Європейським судом з прав людини допустимою частиною регуляторного механізму держави, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції») наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод критерію правомірності позбавлення майна, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які дані про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_1 валюти не відповідає принципу пропорційності, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку. Посилання судді місцевого суду в постанові на низку обставин, які фактично утворюють об'єктивну сторону та суб'єктивну сторону вчиненого ОСОБА_1 порушення митних правил, не є законною підставою для звільнення правопорушника від додаткового стягнення. Немає в матеріалах справи і жодних доказів, які б доводили, що вилучені у ОСОБА_1 готівкові кошти є його заробітною платою, заощадженою на банківському рахунку протягом певного проміжку часу та їх конфіскація позбавить його можливості забезпечити власне прожиття та гідне існування, а співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти переконливо свідчить про те, що застосування санкції ст. 471 МК України в частині конфіскації валюти у сумі 9 500 доларів США не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

При цьому доводи захисника щодо легального характеру походження переміщуваних ОСОБА_1 коштів, що також було враховано суддею місцевого суду, не можуть вважатися такими, які спростовують імперативну вимогу закону щодо необхідності застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу у точній відповідності з законом, як це визначено ч. 3 ст. 7 КУпАП та ст. 466 МК України.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді місцевого суду в частині рішення щодо адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм МК України з прийняттям нової постанови, якою на ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, слід накласти стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилучених валютних цінностей.

Таким чином, апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 471, 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, і рішення про повернення валютних цінностей - скасувати та прийняти нову постанову.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинене ним правопорушення, передбачене ст. 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу № 0020/12500/19 від 22 січня 2019 року, в сумі 9 500 (дев'ять тисяч п'ятсот) доларів США.

У решті постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2019 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П.Павленко