ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/7705/18 Суддя 1-ї інстанції: Шарко О.П.
Провадження № 33/818/311/19
Категорія: ст.122-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 153 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 6 грудня 2018 року о 21-20 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_1 в м. Харкові по Салтівському Шосе в районі будинку 240 «Г» на вимогу працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою гучномовця, руки, та перемикання світла фар, не зупинився, ці вимоги про зупинку були подані неодноразово. В подальшому був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 біля будинку АДРЕСА_2 по вул. Амосова у м. Харкові шляхом створення штучного затору.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п.2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.122-2 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 04.02.2019 року скасувати, а провадження щодо нього закрити.

В апеляційній її автор скарзі вказує, що суд необґрунтовано відмовив йому в задоволенні клопотання про допит співробітників поліції, які склали адміністративний протокол, чим порушив його права та позбавив можливості доказати свою невинуватість.

Наголосив, що судове засідання фактично взагалі не проводилося, а суддя ОСОБА_4 лише запросив його до кабінету де поцікавився його думкою з приводу обставин.

Зазначив, що 06.12.2018 року він біля його будинку побачив, як співробітники поліції неадекватно поводять себе з іншим громадянином та поцікавився в них у чому проблема. Після чого співробітники поліції обмежили його пересування та протиправно намагалися обмежити йому доступі до автомобіля. Коли він сів в автомобіль та почав рухатися зі швидкістю 3 км/год., співробітники поліції неодноразово озвучували вимогу зупинитися, і він виконував ці вимоги, однак враховуючи, що після зупинки нічого не відбувалося, він продовжував рухатись далі. Коли дістався до свого будинку, співробітники поліції перегородили йому шлях, відібрали його телефон, видалили відеозапис, який він знімав та доставили його до районного відділення поліції, де склали протокол про адміністративне правопорушення за ст.122-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні було оглянуто наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, останні цифри 0075, та встановлено що о 21:32 год. 06.12.2018 року автомобіль Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_1 , було затримано працівниками поліції та тимчасово відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, який було огорожено конусами. Згідно цього відеозапису ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції надати документи, розкидав конуси, сів за кермо транспортного засобу та о 21:34:45 год. покинув місце зупинки. Згідно відеозапису останні цифри 0082 працівники поліції продовжили рух за ОСОБА_1 та о 21:36:16 - 21:36:46 год. в гучномовець та шляхом перемикання світла з ближнього на дальній вимагали прийняти в право та здійснити зупинку, однак водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , маючи змогу здійснити зупинку транспортного засобу згідно вимог п.п. 15.2; 15.3 Правил дорожнього руху України, не виконуючи вимоги працівників поліції про зупинку, ще деякий час продовжував рух, і лише о 21:37 зупинився.

Згідно відеозапису останні цифри 0077 о 21:46 знову залишив місце зупинки, після чого працівники поліції переслідуючи продовжили рух за ним з вимогою зупинитись, та згідно відеозапису останні цифри 0092 о 21:50 год. заблокували рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1

Відповідно до п. 15.2 Правил дорожнього руху України за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Пунктом 15.3 вказаних Правил передбачено, що у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1 а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Викладені вище обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги, та свідчать про те, що ОСОБА_1 мав можливість відповідно до п. 15.2 та 15.3 здійснити зупинку транспортного засобу на вимогу працівників поліції, що не було ним виконано, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, що підтверджується досліжджен7ими матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №200450 від 06.12.2018 року, рапортом інспектора поліції Дунякова Д.О., вказаним вище відеозаписом.

Цим доказам на переконання апеляційного суду судом першої інстанції дана належна оцінка та прийнято обґрунтоване рішення.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що постанова від 04.02.2019 року не підлягає скасуванню за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик