Справа 573/2187/18
Номер провадження 3/573/79/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Терещенко О.І., розглянув матеріали, які надійшли з управління Укртрансбезпеки у Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, не працюючого,

- за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області з управління Укртрансбезпеки у Сумській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ІІ №0006625, складений 23 листопада 2018 року відносно ОСОБА_1

Як вбачається з протоколу, ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі автомобілем AUDI, д.н. НОМЕР_1, без державної як суб'єкта господарювання.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, судова повістка повернулася без вручення, оскільки за вказаною у протоколі адресою останній не проживає.

Зі змісту ст. ст. 254, 279 КУпАП вбачається, що у випадках, коли складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов'язковим, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Обов'язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол.

Згідно вимог ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Однак суд звертає увагу не те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення старшим інспектором управління Укртрансбезпеки у Сумській області Тимченком Р.М. допущені порушення вимог статті 256 КУпАП і порушені законні права ОСОБА_1 на захист, оскільки в ньому не зазначені дата, час та місце вчинення правопорушення. Також в протоколі не зазначені пояснення ОСОБА_1, на окремому документі його пояснення в матеріалах справи теж відсутні. У протоколі лише зазначено, що правопорушник відмовився від отримання копії протоколу, але не від надання пояснень. А у випадку відмови від дачі пояснень особою, яка притягається до відповідальності, робиться відповідна відмітка у протоколі, що правопорушник відмовився від дачі пояснень. Але у протоколі відносно ОСОБА_1 такої відмітки немає і ця обставина дає підстави зробити висновок, що протокол складався у його відсутність, копія даного протоколу йому також не вручена і не направлена поштою (а. с. 1).

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів автомобілем Ауді PP7199G, без державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

В матеріалах справи мається копія свідоцтва про реєстрацію легкового автомобіля Ауді РР7199G на польській мові без українського перекладу, на якому, нібито, ОСОБА_1 незаконно здійснював перевезення пасажирів (а. с. 3-4).

Але власником даного автомобіля ОСОБА_1 не є, встановити його власника по свідоцтиву про реєстрацію не представилось можливим, оскільки в матеріалах справи відсутній переклад на українську мову вказаного документа. Інших доказів на підтвердження того, що вказаним автомобілем користується саме ОСОБА_1 суду не надано.

Також на підтвердження до протоколу долучена фотокартка автомобіля Ауді РР7199G, на якій не зазначені дата зйомки, місце зйомки, також на ній відсутня особа, яка керує цим автомобілем (а. с. 5).

Крім того, відсутня в матеріалах справи інформація, що ОСОБА_1 не зареєстрований в державних органах як суб'єкт господарювання.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов'язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 1 ст. 164, ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя