АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області - Соломка І.А.,

за участю прокурора - Лук'яненка А.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності, - ОСОБА_3,

захисника - Гончара С.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Гончара С.М. на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 грудня 2018 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. АДРЕСА_1, прац. Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України ім. генерала-майора Ігоря Момота, начальник відділення забезпечення функціонування складових інформаційно-телекомунікаціних систем вузла зв»язку, ІПН НОМЕР_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а провадження по справі закрито в зв'язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, працюючи на посаді начальника відділення забезпечення функціонування складових інформаційно-телекомунікаційних систем вузла зв'язку Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота, маючи звання майора, у порушення ч.2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 грудня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а провадження по справі закрито в зв'язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Гончар С.М. подав апеляційну скаргу в якій просив її змінити, виключивши з описової та резолютивної частини посилання суду на визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом не досліджувалися будь-які докази по справі, а лише розглянуто клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, у зв'язку з чим безпідставно ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Крім того, зазначає, що в постанові суду безпідставно вказано про те, що ОСОБА_3 визнав свою вину, оскільки останній не надавав показань по суті справи, а відповідно до узагальненого науково-консультаційного висновку Науково-консультаційної ради при ВАСУ - під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Також апелянт вказує на те, що місцевий суд, визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений не уповноваженою особою. Зазначає, що у ОСОБА_3 відсутня суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення у виді прямого умислу або необережності.

Заслухавши думку ОСОБА_3 та його захисника Гончара С.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора Лук'яненка А.В., який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в діях ОСОБА_3 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Місцевим судом встановлено та перевірено в апеляційному порядку, що згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 04.08.2018 № 728-ОС ОСОБА_3 призначений на посаду начальника центру зв'язку та інформаційних систем Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота, і будучи відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, без поважних причин, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані.

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Вказана інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «BRILLIANCE BS4» д.н.з. НОМЕР_2 від 07.08.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, - ОСОБА_3 отримав дохід від продажу зазначеного транспортного засобу в розмірі 200 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_3, отримавши 07.08.2018 дохід від продажу автомобіля НОМЕР_3, вартість якого згідно п. 3.1 договору складає 200 000 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, був зобов'язаний у десятиденний строк з моменту отримання грошових коштів (тобто до 17.08.2018) повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції шляхом подання відповідної декларації.

Однак, ОСОБА_3 в порушення зазначених вимог закону фактично подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані лише 01.10.2018, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «BRILLIANCE BS4» д.н.з. НОМЕР_2 від 03.11.2017 № 8043/2017/693064, укладеного між ТОВ «Українська Торг-інвестиційна компанія» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_3, останній отримав у власність транспортний засіб марки «BRILLIANCE» модель «BS4», 2010 року випуску, з попереднім номерним знаком НОМЕР_4, вартість якого відповідно до п. 3.1 договору складає 186 700 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб.

ОСОБА_3 був зобов'язаний у десятиденний строк з моменту отримання у власність транспортного засобу (тобто до 13.11.2017) повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції шляхом подання відповідної декларації, однак цього не зробив, чим також вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, згідно якого ОСОБА_3 відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст. 52 вказаного Закону не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, тобто вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не заперечував того факту, що він є посадовою особою Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України ім. генерала-майора Ігоря Момота, та факту отримання згідного договору купівлі-продажу від 03.11.2017 № 8043/2017/693064 у власність транспортного засобу марки «BRILLIANCE BS4», д.н.з. НОМЕР_2, вартість якого на момент набуття у власність складала 186 700 грн., а також факту отримання грошових коштів в сумі 200 000 грн. від продажу транспортного засобу марки «BRILLIANCE BS4», д.н.з. НОМЕР_2 згідно договору від 07.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 44-45), ОСОБА_3 31.01.2018 попереджений про спеціальні обмеження, встановлені законодавством, а тому був зобов'язаний подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані шляхом подачі електронної декларації на веб-сайті НАЗК в строки, передбачені законом, але цього не зробив. Доказів поважності причин неповідомлення та несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані шляхом подачі електронної декларації ОСОБА_3 суду не надав.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом не досліджувалися будь-які докази по справі, а тому безпідставно встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є необґрунтованими, та не узгоджуються з мотивувальною частиною оскаржуваної постанови, з якої вбачається, що місцевим судом досліджено наявні в матеріалах справи докази в підтвердження вини ОСОБА_3, і надана їм належна і об'єктивна оцінка.

Апелянт зазначає про те, що ОСОБА_3 під час розгляду справи місцевим судом свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнавав, а тому в постанові суд першої інстанції безпідставно послався на факт визнання вини останнім. Однак на підтвердження вказаних доводів, апелянтом не надано жодних доказів.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 та його захисник Гончар С.М. підтримали апеляційну скаргу та просили залишити постанову суду без змін в частині закриття провадження по справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, виключивши при цьому посилання на встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та не просили закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Безпідставним та необґрунтованим є посилання апелянта на узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при ВАСУ, а саме стосовно того, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, оскільки даний висновок носить суто рекомендаційний характер, та не має силу закону.

Крім того, відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» судам слід дотримуватись вимог статей 277, 277-2, 278 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно звернути увагу на те, що статтею 277 КУпАП встановлено строки розгляду справи про адміністративні правопорушення і справа має бути розглянута навіть у разі порушення такого строку, а строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.

Як вбачається з 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і лише після виконання вказаних вимог у разі спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП, закривати провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, що рішення суду першої інстанції, яким встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушенням, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та закрито провадження в даній справі у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта в цій частині - безпідставні.

Апелянт стверджував, що ОСОБА_3 не мав умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки обов'язок декларування у нього виник у 2017 році, а повідомлено його про відповідальність за порушення обов'язку декларування лише 31.01.2018.

Але, відповідно до довідки від 07.09.2018 №307 (а.с. 43), військове звання «майор» ОСОБА_3 присвоєно 21.06.2010, та в період 2017-2018 років він був працевлаштований в Головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота. Крім того, згідно копії витягу з Єдиного Державного Реєстру Декларацій (а.с. 17), ОСОБА_3 подавав щорічні декларації за 2016 та 2017 роки. Вказаний факт свідчить про те, що ОСОБА_3, працюючи в Головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота, був відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія вказаного закону, та знав про відповідальність за його порушення, про що свідчать подані ним декларації.

Тому доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_3 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що працівники Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України не уповноважені були проводити перевірку з приводу несвоєчасного подання декларації про суттєві зміни в майновому стані та складати відповідні адміністративні матеріали, суд не приймає до уваги, так як відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення, передбачені ст. 172-6 КУпАП, мають право складати уповноважені особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) і відповідно останні не позбавлені права виявлення вказаних порушень.

Встановлені під час розгляду справи районним судом та підтверджені в ході апеляційного розгляду обставини свідчать про те, що факт порушення ОСОБА_3 встановлених законом обмежень щодо невчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, знайшов своє підтвердження, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а тому постанова районного суду є законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим не вбачає підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3за ч.2 ст. 172-6 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Гончара С.М. - без задоволення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Соломка