Провадження № 3/574/32/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М розглянувши матеріали, які надійшли з Соломянського районного суду м. Києва про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (стара назва вул.40 р. Жовтня), не працюючого,

за ст.130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

10.11.2018 року, о 1 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI А6 номерний знак HFZ244 в м. Києві по бульвару В.Гавела,22 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження в установленому порядку огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення адреса місця проживання ОСОБА_1 зазначена АДРЕСА_1.

05.12.2018 року на адресу Соломянського районного суду м. Києва, де перебував даний протокол на розгляді, надійшла заява від захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, про відкладення розгляду справи, оскільки ні він, ні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не можуть зявитися в судове засідання (а.с.9).

Повторно, справа була призначена до розгляду на 18.12.2018 року, але від адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про направлення справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до Буринського районного суду Сумської області, оскільки останній проживає в м. Буринь і виникають незручності у його приїзді до суду у звязку із значною віддаленістю місця проживання.

До вказаної заяви додана довідка Буринської міської ради з якої вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (стара назва вул.40 р. Жовтня) (а.с.18).

Постановою судді Соломянського районного суду м. Києва Мозоленка О.М. справу направлено до Буринського районного суду Сумської області відповідно до ч.2 ст.276 КУпАП для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с.19).

08.01.2019 року справа надійшла до Буринського районного суду Сумської області та була призначена до розгляду на 9-ту годину 25.01.2019 року, при цьому 09.01.2019 року на адресу ОСОБА_1 направлена повістка про виклик до суду, захиснику направлено повідомлення про розгляд справи.

24.01.2019 року на адресу суду, засобами електронного звязку, надійшла заява адвоката ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, оскільки він неспроможний зявитися в судове засідання через зайнятість в іншій судовій справі, слухання якої відбудеться 24.01.2019 року в Суворовському районному суді м. Одеси. Крім цього повідомив, що ОСОБА_1 також не зможе зявитися в судове засідання. Захисник також направив письмові пояснення по суті адміністративного правопорушення, які були перевірені в судовому засіданні.

У звязку з неявкою вказаних осіб, розгляд справи було відкладено на 11 годину 08.02.2019 року з повторним викликом учасників справи.

Між тим, 08.02.2019 року ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, судова повістка повернулася з відміткою, що останній за вказаною адресою в м. Буринь, вул.40 р. Жовтня,52 кв.3 (нова назва вул. Прорізна) не проживає.

Адвокат ОСОБА_2 знову надав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, так як ОСОБА_1 захворів, з діагнозом харчове отруєння (належні докази на підтвердження цих обставин не надані), а захисник неспроможний зявитися до суду через відсутність поїзду, на якому він міг би своєчасно прибути до ст. Путивль (м. Буринь).

Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є данні про своєчасне її повідомлення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Надаючи оцінку процесуальній поведінці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника вважаю, що причина їхньої неявки, з врахуванням її систематичності, не дозволяє прийти до висновку про її поважність.

ОСОБА_1 та захисник, спочатку стверджували про неможливість явки до Соломянського районного суду м. Києва через проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в м. Буринь, Сумської області, однак двічі поспіль не зявилися до Буринського районного суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «ОСОБА_7 Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведеного приходжу до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2 за наявними доказами, оскільки останні зловживають своїм процесуальним правом з метою затягування розгляду справи для закінчення передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за вищевикладених обставин повністю доведена в судовому засіданні.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД№343087 вбачається, що ОСОБА_1,10.11.2018 року, о 1 год. 10 хв., керував автомобілем AUDI А6 HFZ244 в м. Києві по бульвару В.Гавела,22 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження в установленому порядку огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України (а.с.1).

В даному протоколі відсутні особисті пояснення ОСОБА_1, оскільки останній відмовився від їх надання.

Однак, з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та в медичній установі (а.с.2).

Ці обставини були зафіксовані нагрудним відеореєстратором №00313 поліцейського, запис з якого міститься в матеріалах справи та був оглянутий суддею.

При цьому встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан спяніння в присутність двох свідків, що також підтверджується рапортом поліцейського (а.с.4).

Згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказаний відеозапис нагрудного відеореєстратора поліцейського вважаю належним, допустимим та достовірним доказом в контексті зі ст.ст.251,252 КУпАП.

З цих підстав суддя відкидає доводи захисника щодо сумнівності пояснень свідків, адже останні дійсно були присутніми та підтвердили відмову ОСОБА_1 від проходження в установленому порядку огляду на стан спяніння.

Були предметом перевірки суду і доводи захисту про підробку протоколу про адміністративне правопорушення через відсутність в копії протоколу, яка була видана ОСОБА_1, запису про частину статті 130 КУпАП, за якою ОСОБА_5 притягується до адміністративної відповідальності.

Однак суддя вважає, що оригінал протоколу, який перебуває в матеріалах справи, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та сумнівів у своїй автентичності не викликає, а його копія, в силу особливості її виготовлення, не може свідчити про його недостовірність.

При цьому, жодних клопотань з приводу проведення експертизи документів чи допиту свідків на спростування цих обставин до суду не надійшло.

Складання протоколу є процесуальною дією субєкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення і жодних обставин, щодо порушення права на захист особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в контексті з позицією ЄСПЛ, висловленою в рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року, суддя не вбачає.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних засобів чи токсичних речовин.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (зареєстрована за № 1413/27858 11.11.2015), з системного аналізу якої вбачається, що огляд на стан спяніння поліцейським проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Згідно п.3 Розділу І вищевказаної Інструкції ознаками алкогольного спяніння є, в тому числі, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Аналізуючи зазначені положення нормативних актів та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, суддя вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевикладених обставин.

Таким чином, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в судовому засіданні і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

При накладенні стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставин що помякшують та обтяжують відповідальність не вбачається.

Враховуючи вказані обставини вважаю, що з метою виховання порушника і запобіганню вчинення ним нових порушень його необхідно піддати адміністративному стягненню передбаченому законом у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету 384 гривні 20 копійок судового бору.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Куцан