Номер провадження: 33/813/407/19
Номер справи місцевого суду: 520/1225/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Ткачука В.О., прокурора Войтова Р.Г.,за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, її захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м.Одеси Федулеєвої Ю.О. від 31.01.2019 року,

встановив

Зазначеною постановою судді, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружену, маючу на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючу в Чорноморському відділенні поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області, перебуваючи в декретній відпустці по догляду за дитиною, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією не притягувалася, зареєстровану та проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що перебуваючи на службі в Національній поліції України на посаді старшого інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відповідно до Наказу ГУНП в Одеській області від 30.05.2016 року №433о/с, маючи спеціальне звання капітан поліції, в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, відповідальність за що передбачена частиною другою статті 172-6 КУпАП.

Так, ОСОБА_2 порушено вимоги фінансового контролю, а саме не подано повідомлення про суттєві зміни у майновому стані від отриманого майна, що перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, а саме від отримання 18.05.2017 року доходу у розмірі 225 000 грн. від продажу належного їй обєкту рухомого майна, а саме від продажу автомобіля «Infiniti FX35», 2005 року випуску, чорного кольору, номер кузову JNRAS08W85X217687, свідоцтво про реєстрацію СХО730170, номерний знак НОМЕР_1, який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня 2017 року, що свідчить про суттєві зміни в майновому стані.

З урахуванням викладеного, упродовж періоду часу з 00:00 год. 19.05.2017 року по 00:00 год. 29.05.2017 року у ОСОБА_2 виник обовязок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Разом з тим, згідно відомостей Реєстру, ОСОБА_2 не подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані від отримання доходу у розмірі 2225 000 грн., чим порушила вимоги ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що не погоджується із постановою суду, посилаючись при цьому на те, що приховувати отриманий від продажу автомобілю дохід вона не мала наміру, оскільки вказала зазначений дохід у щорічній декларації за 2017 рік. Крім того звертає увагу на те, що при укладанні договору купівлі-продажу автомобілю між нею та покупцем досягнуто домовленості щодо відстрочення платежу за цей автомобіль та фактично грошові кошти за автомобіль були отримані нею 25.03.2018 року, що підтверджується відповідними розписками. Отримавши 25.03.2018 року грошові кошти за відчуження автомобілю, 28.03.2018 року вона подала декларацію за 2017 рік, тому вважає, що встановлений 10 денний строк на повідомлення про суттєві зміни в майновому стані вона не пропустила. Також ОСОБА_2 пояснює, що з 26.05.2017 року вона пішла у декретну відпустку, 28.07.2017 року народила дитину та пішла у відпустку за доглядом за дитиною. На час вагітності, декретної відпустки та відпустки по догляду за дитиною вона часто зверталась до медичних установ, а тому часу звернутись за консультуванням про особливості декларування отриманого доходу при відстроченні платежу у неї не було. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що навіть якщо вона й пропустила строк на подання повідомлення, то це було здійснено з поважних причин. Також наголошує на тому, що перевірка стосовно неї здійснювалось неуповноваженим на це органом.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 просить постанову Київського районного суду м.Одеси від 31.01.2019 року скасувати, провадження по справі закрити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до належного суду, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ч.3 ст.8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Європейського суду у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20.07.2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04 зазначено, що Суд повторює, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів

Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Пунктом першим частини першої статті 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Згідно матеріалів справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності працює в Чорноморському відділенні поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що місцем скоєння адміністративного правопорушення є місце проживання ОСОБА_2, яке співпадає з місцем її роботи місто Чорноморськ Одеської області, а тому у відповідності до ч.1 ст. 276 КУпАП розгляд справи повинен здійснювати Іллічівський міський суд Одеської області.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та розглянув справу, яка не підсудна Київському районному суду м.Одеси.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Згідно ч.2 ст. 293 КУпАП якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до належного суду для розгляду.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м.Одеси від 31.01.2019 року відносно ОСОБА_2, якою вона притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП з накладенням на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. скасувати, справу направити до Іллічівського міського суду Одеської області для розгляду по суті.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_4