Номер провадження: 33/813/379/19
Номер справи місцевого суду: 504/3998/18
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Ковязіної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року,
встановив:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії №10 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, від 31.10.2018року, складеного командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається, що 30 жовтня 2018 року о 17:00 год. від тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 була отримана доповідь про те, що з липня по жовтень 2018 року до управління військової частини НОМЕР_2 не було подано Донесення за формою 1.5, яке, згідно вимог Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2018 року №Д-5ДСК, за військову частину НОМЕР_1 повинно подаватися щомісячно до 3 числа станом за 1 число поточного місяця.

З березня по червень 2018 року дане Донесення за формою 1.5 було відпрацьовано заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з мобілізаційної роботи старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

За цим фактом, до кабінету командира військової частини НОМЕР_1 було викликано старшого лейтенанта ОСОБА_1 , де, в усній формі, командир військової частини НОМЕР_1 наказав ст. лейтенанту ОСОБА_1 відпрацювати дане Донесення за формою 1.5 з липня по жовтень 2018 року.

30 жовтня 2018 року о 18:15 год., перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) у приміщенні №1 у присутності двох свідків, а саме майора ОСОБА_3 , майора ОСОБА_4 , заступник начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з мобілізаційної роботи старший лейтенант ОСОБА_1 відмовився виконувати усне розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо відпрацювання Донесення за формою 1.5.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 , проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 відмовився виконувати законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП (а.с.3)

Також, з протоколу №11 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, від 31.10.2018 року, складеного командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається, що 30 жовтня 2018 року старший лейтенант ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 206-БЧ від 29.10.2018 року був призначений на бойове чергування черговим пункту управління військової частини НОМЕР_1 , для несення служби на бойовому чергуванні старший лейтенант ОСОБА_1 повинен був отримати особисту табельну зброю (9 мм ПМ) та набої до неї, але особисту табельну зброю та набої не отримав та виконував службові обов`язки на бойовому чергуванні без зброї, чим порушив вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_1 №206-БЧ від 29.10.2018 року.
Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 3400 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-17 відносно ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 172-10 КУпАП, на постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить постанову суду в цей частині скасувати, а провадження у справі закрити.
В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) протокол №10 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП складений 31.10.2018 року був розглянутий судом з порушенням строку; 2) апелянта не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування; 3) судом першої інстанції прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проте не було враховано, що свідки підпорядковуються командиру в/ч НОМЕР_1 ; 4) командир звертався до нього з проханням, а не наказом.
Судове рішення переглядається в частині вчиненняОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року о 17:00 год. від тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 була отримана доповідь про те, що з липня по жовтень 2018 року до управління військової частини НОМЕР_2 не було подано Донесення за формою 1.5, яке, згідно вимог Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2018 року № Д-5ДСК, за військову частину НОМЕР_1 повинно подаватися щомісячно до 3 числа станом за 1 число поточного місяця.
З березня по червень 2018 року дане Донесення за формою 1.5 було відпрацьовано заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з мобілізаційної роботи старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
За цим фактом, до кабінету командира військової частини НОМЕР_1 було викликано старшого лейтенанта ОСОБА_1 , де, в усній формі, командир військової частини НОМЕР_1 наказав ст. лейтенанту ОСОБА_1 відпрацювати дане Донесення за формою 1.5 з липня по жовтень 2018 року.
30 жовтня 2018 року о 18:15 год., перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) у приміщенні №1 у присутності двох свідків, а саме майора ОСОБА_3 , та майора ОСОБА_4 , заступник начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з мобілізаційної роботи старший лейтенант ОСОБА_1 відмовився виконувати усне розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо відпрацювання Донесення за формою 1.5.
Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 , проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 відмовився виконувати законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП (а.с.3)
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
ОСОБА_1 винним себе у вчиненні зазначених правопорушень не визнав. При цьому, стосовно протоколу №10 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, пояснив, що відмови від виконання наказу про відпрацювання Донесення за формою 1.5 з його боку не було, а саме з вуст командира не лунало слів: «наказую, «вимагаю», «віддаю розпорядження».
Крім того, відпрацювання даних Донесень на той момент не входило в його функціональні обов`язки. При спілкуванні з командиром частини по цьому питанню, він чув лише прохання про відпрацювання Донесення, але не наказ.
Після його відмови у проханні, командир наказав майору ОСОБА_4 та майору ОСОБА_3 написати пояснення, де вказати, що він відмовився від виконання наказу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що він є командиром в/ч НОМЕР_1 , що 30.10.2018 року від тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 була отримана доповідь про те, що військовою частиною не було подано Донесення за формою 1.5.
Він, як командир в/ч, викликав до себе ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та наказав ОСОБА_1 відпрацювати зазначене Донесення, на що останній відмовився в присутності вказаних осіб, не пояснюючи причини, тому ним було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно в його присутності 30.10.2018 року ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо відпрацювання Донесення за формою 1.5.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дав в частині відмови ОСОБА_1 від виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 щодо відпрацювання Донесення за формою 1.5., показання аналогічні показанням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.
За змістом ст. 245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч доводів апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП доведена та підтверджується наступними матеріалами:
- Рапортом т.в.о. начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 30.10.2018 року, згідно якого протягом липня, серпня, вересня, жовтня не подано Донесення за формою 1.5, яке, згідно вимог Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2018 року № Д-5ДСК, яке повинно подаватися щомісячно до 3 числа станом за 1 число поточного місяця. Останній раз Донесення було подане за червень поточного року і було відпрацьовано ОСОБА_1 (а.с.4);
- Письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 30.10.2018 року, згідно яких 30.01.2018 року в його присутності ОСОБА_1 , відмовився виконувати усне розпорядження про відпрацювання Донесення з бойової та мобілізаційної готовності, поставлене командиром військової частини (а.с.5);
- Показаннями ОСОБА_3 , допитаного в судовому засіданні;
- Письмовими поясненнями ОСОБА_4 , від 30.10.2018 року, згідно яких 30.10.2018року о 18:15 год. в його присутності ОСОБА_1 відмовився виконувати усне розпорядження про відпрацювання Донесення з бойової та мобілізаційної готовності, поставлене командиром військової частини, а також відмовився давати пояснення стосовно своєї відмови (а.с.6, 7);
- Показаннями ОСОБА_4 , допитаного в судовому засіданні;
- Даними витягу з Положення про функціональні обов`язки в/ч НОМЕР_3 (а саме заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи), затвердженого КВЧ від 17.03.2017року інв.№447 дск, з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 30.05.2018року (а.с.11);
- Даними витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 №137 від 29.06.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.06.2016 року №577 на посаду офіцера оперативного відділення штабу в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення (а.с.12);
- Даними витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 №73 від 04.04.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 , офіцера оперативного відділення штабу, призначеного наказом Командувача ВМС ЗСУ №48 від 24.03.2018 року на посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, вважати таким, що 03.04.2018 року прийняв посаду та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.13);
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-ХІV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевірити їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Апеляційним судом встановлено, що командир в/ч ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 усний наказ відпрацювати Донесення за формою 1.5., проте останній відмовився виконувати наказ командира.
При цьому свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили суду, що зі слів командира ОСОБА_5 чітко лунав конкретний наказ.
Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що командир звернувся до нього з проханням, а не наказом про відпрацювання Донесення, є необґрунтованими.
Твердження ОСОБА_1 про те, що відпрацювання Донесення не входить до його обов`язків також не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідно до вищевказаних положень Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, він повинен був виконати наказ командира. При цьому суд враховує, що вказаний наказ був відданий відповідною особою, в належному порядку, не виходив за межі повноважень командира в/ч, за своїм змістом не заперечив нормам чинного законодавства, не був пов`язаний із порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Враховуючи ситуацію, яка склалася в державі на даний час, дію особливого періоду, тому виконання законного наказу командира щодо відпрацювання Донесення за формою 1.5, згідно вимог Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2018 року № Д-5ДСК, є вкрай важливим.
Таким чином, у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, а саме відмова від виконання законних вимог командира, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення щодо правопорушника ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції порушено строки розгляду протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Зазначивши в скарзі, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підпорядковані командиру військової частини, тому їх твердження є неспроможними, ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовує. Інших переконливих доводів апеляційна скарга не мітить.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов