П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Діонісьєва Н.М.,

за участі: секретаря судових засідань Краглевич Ю.О.,

прокурора Чернеги Ю.П.,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Мазурка В.С.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого головним державним ревізор-інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ ГУ ДФС в Рівненській області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки в Рівненській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, в якому зазначено, що ОСОБА_1 будучи головним державним ревізор-інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ ГУ ДФС в Рівненській області, інспектор податкової та митної справи 3-го рангу, згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» - посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики, суб`єктом відповідальності за порушення пов`язані з корупцією, в порушення вимог фінансового контролю передбачених частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність, за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

В судовому засіданні захисник, адвокат Мазурок В.С. заперечив вину ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення. В обґрунтування вказав, на відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, а саме, обіймаючи вищевказану посаду, зобов`язаний був подати щорічну Декларацію в строк до 01 квітня 2019 року. 10.03.19 року ОСОБА_1 було здійснено вхід в Єдиний державний реєстр декларацій з метою заповнення та подання вказаної декларації. Однак, в реєстр він зайти не зміг, оскільки закінчився термін дії кваліфікованого електронного підпису (ЕЦП). 11.03.19 року з метою подання вказаної Декларації здійснив заміну кваліфікованого електронного підпису у відповідному центрі ДФС. 12.03.19 року ОСОБА_1 здійснив вхід в Єдиний державний реєстр декларацій та заповнив нову щорічну декларацію на основі попередньої. Після цього, 12.03.19 року на його електронну адресу надійшло повідомлення з Єдиного державного реєстру декларацій. Відповідно був переконаний, що вдалося подати декларацію, оскільки таке повідомлення зазвичай приходить після успішного прийняття декларації. Проте, пізніше з`ясувалося, це було привітання із успішною заміною ЕПЦ. Додатково вказав, що заміну ЕПЦ ОСОБА_1 здійснював вперше. До цього часу ним було подано успішно е-декларації. Після того, як я дізнався, що ним випадково не подана е-декларація, він 16.04.19 року зайшов знову в ЄДРК та відправив її повторно.

.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що вважає доведеним факт несвоєчасного, без поважних причин подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що є підставою для визнання останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією, мають також з`ясувати мотив і характер вчиненого діяння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування .

Згідно ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Крім цього, зазначена у п.1 цього ж рішення декларація (повідомлення) подається згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного Державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що останній мав умисел на несвоєчасне подання декларації, виходячи з наступного.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушенння, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Одночасно, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» (Gaweda v. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та «ОСОБА_4 проти Швейцарії» (CASE OF AMANN v. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року про те, що «якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених.ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи захисника про відсутність у ОСОБА_1 прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання декларації, заслуговують на увагу та підтверджуються зібраними матеріалами справи.

Крім того, суд враховує пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що він намагалася подати вчасно декларацію, що підтверджується вчиненими ним сукупністю дій, а саме отриманням електронного цифрового підпису.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в її діянні складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 36, 172-6, 247, 280, 287, 288, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю вйого діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського

міського суду Н.М. Діонісьєва