Справа № 461/1254/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/811/444/19 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у місті Львові, за участю захисника Гвоздевич О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 08 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Галицького районного суду м.Львова від 08 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп..

Згідно постанови суду, 15 лютого 2019 року об 21 год. 40 хв. ОСОБА_1 в районі буд. № 16 по вул.Дудаєва у м.Львові керував транспортним засобом SMART FOR TWO, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Вищевказану постанову 16 квітня 2018 року оскаржив ОСОБА_1

У апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн.

На обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що згадана постанова підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків судді обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що всупереч положень ст.266 КУпАП водія не відсторонили від керування транспортним засобом, що у сукупності із іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського із процедурою оформлення матеріалів справи за ст.130 КУпАП.

Наголошує, що відповідно до ст.34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, які були не враховані місцевим судом при винесенні оскаржуваної постанови, є зокрема щире розкаяння винного і той факт, що апелянт має захворювання опорно-рухового апарату, є інвалідом другої групи та постійно використовує автотранспорт.

Стверджує, що така справа не підсудна Галицькому районному суду м.Львова, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, ніж вказано в протоколі, а саме: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної юрисдикції Франківського районного суду м.Львова, при цьому посилається на судову практику та Узагальнення Апеляційного суду м.Києва від 01 травня 2009 року.

На апеляційний розгляд ОСОБА_1 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що згідно із ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали адміністративної справи №461/1254/19, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Таке зокрема підтверджується сукупністю зібраних та перевірених суддею районного суду доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 197212 від 15 лютого 2019 року (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5,6), які були присутні під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер»; даними роздрукованої квитанції (а.с.1) за результатами огляду за допомогою приладу Драгер Алкотест №ARJL - 0257 в освідуваної особи - ОСОБА_1 виявлено 0,82 ‰ вмісту алкоголю у видихуваному ним повітрі; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів (а.с.4). Крім того факт визнання вини за ст.130 КУпАП не заперечує і сам апелянт.

Щодо апеляційних доводів про непідсудність цієї справи Галицькому районному суду м.Львова, то клопотання про направлення справи за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова було предметом розгляду у місцевому суді.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновками судді місцевого суду у тому, що скерування протоколу про адміністративне правопорушення до суду - це виключні повноваження управління патрульної поліції м.Львова, що узгоджується також із вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 11.06.2004р. «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 КУпАП».

Адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , 16 у м.Львові, що згідно з адміністративним поділом відноситься до Галицького району м.Львова, відтак справа підсудна Галицькому районному суду м.Львова.

Крім того, як правильно вказано у оскаржуваній постанові, санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Тому будь - яких інших покарань, за вказане адміністративне правопорушення законом не передбачено.

Щодо апеляційних доводів у частині неврахування обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення: щире розкаяння винного і те, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та постійно використовує автотранспорт, такі є необґрунтованими оскільки згідно ч.2 ст.33 КУпАП - при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Крім того, під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень вимог ст.266 КУпАП з боку працівників патрульної поліції, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

На переконання апеляційного суду, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 , вид.14.11.2017 року (а.с.17), та довідкою МСЕК серії 12ААА №803119 (а.с.18).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином ОСОБА_1 , як інвалід ІІ групи, мав бути звільнений від сплати судового збору, а тому постанова місцевого суду підлягає зміні в частині виключення із її змісту покликання на стягнення із ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини постанови покликання на стягнення із ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судового збору в сумі 384 грн. 20 коп..

В решті постанову місцевого суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.