Справа № 127/5315/19
Провадження № 3/127/1135/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 18.02.2019 р. о 21 год. 30 хв. по ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, а саме: пройти до службового автомобіля.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він зачинився в кімнаті з сестрою, жодних проявів непокори працівникам поліції не чинив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту статті 185 КУпАП випливає, що склад даного правопорушення має місце у разі вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним своїх службових обовязків.

Відповідно до абзацу другого пункту 7 Постанови ВСУ № 8 від 26.06.1992 р. злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обовязків.

З наявного в матеріалів справи про адміністративне правопорушення рапорту вбачається, що до поліції із заявою звернулась гр. ОСОБА_2 з проханням прийняти міри адміністративного характеру до її сина ОСОБА_1 у звязку з тим, що останній чинить домашнє насильство.

При вирішенні питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_1 суд враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обовязкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського: пройти до службового автомобіля. При цьому, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП до зазначеного протоколу долучено лише рапорти працівників поліції. Натомість, будь-яких інших обєктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 ознак злісної непокори законній вимозі працівника поліції суду надано не було.

Таким чином, здійснюючи аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що обєктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 185, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 КУпАП, - закрити у звязку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: