Справа № 163/545/19 Провадження №33/802/472/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ст. 472 МК УкраїниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника митниці - Пікалюка М.С.,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - адвоката Максиміва В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Максиміва В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 16.05.2019 щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Бельгії, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацююча, має закордонний паспорт НОМЕР_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 49 252 (сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 50 копійок з конфіскацією в дохід держави 15 комплектів кімоно загальною вартістю 49 252,50 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці ДФС 513 (п`ятсот тринадцять) гривень витрат по справі на зберігання товарів та в користь держави 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок судового збору.

ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона слідуючи 09.02.2019 з Республіки Польща в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС пасажиром автомобіля "Форд", номерний знак НОМЕР_2 , не задекларувала за встановленою формою 15 комплектів кімоно загальною вартістю 49 252,50 гривень, що знаходились в багажному відділенні автомобіля разом із задекларованими товарами і були виявлені під час митного контролю, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді від 16.05.2019 та закрити провадження у справі, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що суд неправильно застосував норми діючого митного законодавства, а тому постанова судді є незаконною та необгрунтованою. Так, в оскаржуваній постанові суд відхилив посилання захисту на положення ч.1 ст.268 і ст.460 МК України щодо звільнення від відповідальності за помилку, що не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично. При цьому суд вказав, що в діях ОСОБА_1 є порушенням заходів нетарифного регулювання ЗЕД, що проявилися у неподанні декларантом письмового зобов`язання про вивезення товарів, увезених в митному режимі транзит. З огляду на це, суд безпідставно кваліфікував діяння ОСОБА_1 за ст. 472 МК України, не врахувавши, що митним органом не подавались, а судом не досліджувались жодні докази того, що дії ОСОБА_1 призвели до незабезпечення нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Крім того, митним органом не була надана можливість ОСОБА_1 виправити помилку, яку вона допустила. Крім того, судом безпідставно взято до уваги сумнівний висновок експерта щодо вартості товару. Також суд не обговорив питання звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в порядку ст.22 КУпАП - за малозначністю вчиненого.

З урахуванням наведеного, захисник, вважає, що постанова судді не відповідає вимогам національного законодавства, а також судовій практиці Європейського Суду з прав людини.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката - Максиміва В.М., який підтримував свою апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, пояснення представника митниці Пікалюка М.С., який заперечував апеляційну скаргу і просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення повністю стверджена дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил (а.с.1-4), митною декларацією та письмовими поясненнями порушниці (а.с.7,8), водія ОСОБА_5 (а.с.12), пасажира ОСОБА_6 (а.с.15), актом про проведення митного огляду транспортного засобу ( а.с.6), службовою запискою (а.с.20), висновком експерта (а.с.26-28).

Доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил з огляду на положення ст.ст.268 ч.1, 460 ч.1 МК України, є безпідставні.

Так, частиною 1 ст.268 МК України встановлено, що допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

У ч.1 ст.460 МК України визначено, що … допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.10 ст.374 МК України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами, звільняються від оподаткування митними платежами товари, що належать громадянам і переміщуються транзитом через митну територію України.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що законом виключено відповідальність за помилки в митній декларації в тих випадках, якщо вони не привели до: 1) неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру; 2) незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання ЗЕД.

Дійсно, пунктом 4 ч.10 ст.374 МК України громадяни звільнені від оподаткування митними платежами товарів, що переміщуються транзитом.

Однак згідно з частинами 1, 2 ст.379 МК України громадяни мають право ввозити .. з метою транзиту товари, сумарна фактурна вартість та загальна вага яких не перевищують критерії, встановлені частиною першою статті 374 цього Кодексу, за умови усного або, за бажанням власника цих товарів чи на вимогу посадової особи органу доходів і зборів, письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян. Пропуск через митний кордон України товарів (крім транспортних засобів особистого користування), сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують критерії, встановлені частиною першою статті 374 цього Кодексу, що ввозяться громадянами на митну територію України … з метою транзиту, здійснюється в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення (транзит).

Доводи апелянта про визначення завищеної вартості товару, не узгоджується з матеріалами справи, оскільки вартість товарів - предметів порушення митних правил, встановлено висновком експерта (а.с.26-28).

Підстав сумніватись у висновку цієї експертизи немає, оскільки він зроблений компетентним спеціалістом, належним чином вмотивований.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що письмове декларування транзитних товарів для ОСОБА_1 було обов`язковим з наданням письмового зобов`язання про транзит в порядку, передбаченому для підприємств відповідно до глави 17 МК України.

Це свідчить про встановлене законом нетарифне регулювання переміщення транзитних товарів шляхом заборони безмитного їх перевезення митною територією України без такого письмового зобов`язання.

Тому незаявлення ОСОБА_1 про наявність цих товарів в жодний з передбачених ч.1 ст.257 МК України спосіб (письмово, усно, шляхом вчинення дій) свідчить не про помилку в розумінні статей 268, 460 МК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 та обґрунтовано наклав на неї безальтернативне стягнення, яке визначене санкцією ст.472 МК України - у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваних предметів з їх конфіскацією.

Апеляційний суд також не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, оскільки не вважає вчинене правопорушення малозначним.

Постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Максиміва В.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 16.05.2019 щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов