Справа №574/1202/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Куцан
Номер провадження 33/816/81/19 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю захисника Борт П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою судді, 17 жовтня 2018 року о 23 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 по вул. Незалежності в м. Буринь Сумської області керував автомобілем «ВАЗ-21053» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками сп'яніння ( різкий запах алкоголю з ротової порожнини нестійка хода, почервоніння обличчя), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з прийнятим судовим рішенням, та посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням суддею норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали справи не місять докази щодо керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що він не є суб'єктом правопорушення, а отже і особою, яка зобов'язана проходити медичний огляд на стан сп'яніння, оскільки не керував транспортним засобом. При цьому, звертає увагу на те, що свідки підтвердили лише факт його відмови від проходження медичного огляду, а не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

При цьому зазначає, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони не надавали свої пояснення в судовому засіданні.

Також посилається на порушення судом вимог ст. 33 КУпАП, оскільки не було враховано особу порушника, його майновий стан та пом'якшуючі обставини при обранні виду адміністративного стягнення.

Про день та час розгляду справи у порядку апеляційної процедури ОСОБА_3 було проінформовано, однак в судове засідання не з'явився, а його участь в розгляді суддею апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а так само за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп'яніння.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'янінні, тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 388625 від 17 жовтня 2018 року (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які кожен окремо підтвердили, що у їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законом порядку, а також поясненнями самого ОСОБА_3., який у протоколі про адміністративне правопорушення зазначив про відмову проходити огляд на стан сп'яніння, та іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.

ОСОБА_3 в суді першої інстанції пояснив, що дійсно 17.10.2018 р. в нічний час керував автомобілем ВАЗ 21053, та зупинив автомобіль біля зупинки, де очікував знайомого, який повинен був забрати автомобіль, оскільки сам він хотів приєднатися до компанії відпочиваючих в кафе. Через 10 хвилин до нього під'їхав поліцейський автомобіль, та працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, на що він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом.

Факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується поясненнями працівника поліції ОСОБА_6 яка підтвердила в судовому засіданні, що під час патрулювання автомобіль ВАЗ 21053 під керуванням ОСОБА_3, зупинився на зупинці громадського транспорту. Під час спроби перевірити документи, ОСОБА_3, від якого відчувався різкий замах алкоголю, відмовився надавати документи та пройти огляд на стан сп'яніння на місці.

Вказані пояснення підтвердив допитаний в суді свідок ОСОБА_5

Ставити під сумнів об'єктивність пояснень вказаних свідків у судді підстав не було.

Крім того, сам ОСОБА_3 не заперечував той факт, що в зазначений час саме він перебував за кермом автомобіля, коли підвозив своїх знайомих до кафе «Перлина», яке знаходиться по вул. Незалежності в м. Буринь, і в той час, коли він, зупинивши автомобіль на автобусній зупинці, чекав на іншого свого знайомого, до нього підішли працівники поліції.

Отже, доводи апелянта про те, що він не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, суддя дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 відмовившись від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, тому визнає їх неправдивими і розцінює їх як спосіб захисту, спрямований на уникнення від адміністративної відповідальності.

Не є слушними посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять докази щодо керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оскільки в даному випадку це не має суттєвого значення, оскільки його піддано адміністративному стягненню не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння (порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України), а за відмову на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння (порушення вимог п.2.5 зазначених Правил).

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який не працює, характеризується посередньо, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а також в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Доводи ОСОБА_3 щодо нібито недотримання суддею вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, є безпідставними.

Законодавець визначив, що вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП тягне за собою накладення штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто, за змістом ст.25 КУпАП, в даному випадку основним видом стягнення є штраф, а позбавлення права керування транспортними засобами являється додатковим видом адміністративного стягнення. При цьому вбачається, що законодавець чітко та без будь-якої альтернативи визначив обов'язковість призначення водієві за ч.1 ст.130 КУпАП додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Відтак, доводи апелянта щодо неправильності накладення суддею адміністративного стягнення та можливості зміни постанови в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

При розгляді справи судом першої інстанції, порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.