КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1288/2019 Суддя 1 інстанції - Тетервак Н.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 04.12.2018р. о 23 год. 40 хв. в смт. Іванків Київської області, по вул. Щербакова, керував автомобілем марки ЗАЗ Таврія нова 110207 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, чим порушив вимоги п. 2,5 ПДР України. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року скасувати та закрити провадження у справі.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції винесена на невірно оцінених обставинах, що підлягають з'ясуванню при розгляді адміністративної справи, чим порушено вимоги ст. 280 КУпАП , а тому вона є незаконною.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати таким, що відповідає всім вимогам закону та є достатнім для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки згідно протоколу серія ОБ №022759 від 04.02.2019 року, він проживає по АДРЕСА_1 і в постанові суду першої інстанції також зазначена така ж адреса, проте, на переконання апелянта це невірно, оскільки він постійно проживає за адресою - АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що він не можу бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною постановою Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року, оскільки в постанові вказана інша особа, на ім'я ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, проте він, згідно паспорту, народився ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім цього апелянт зазначає, що в протоколі вказано, що він керував транспортним засобом - легковим автомобілем марки ЗАЗ Таврія нова 110207, д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, проте апелянт стверджує, що на момент затримання його працівниками поліції він не був у стані алкогольного сп'яніння та не знаходився за кермом вказаного вище транспортного засобу, а навпаки стояв біля належного йому автомобіля, коли до нього під'їхали працівники поліції та обвинуватили в тому, що він начебто керував автомобілем та ще й в п'яному стані.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що в його автомобілі знаходились, окрім нього, ще два чоловіки, один з яких, а саме ОСОБА_5, і керував транспортним засобом. Після зупинки автомобіля, оскільки не працювали прилади освітлення, він (ОСОБА_2.) сів на водійське сидіння для перевірки запобіжників, і в цей час під'їхав автомобіль поліції та звинуватили в тому, що він керував вказаним автомобілем в нетверезому стані, однак не зважаючи на його клопотання, працівники поліції не опитали та навіть не встановили дані двох чоловіків, що перебували у його автомобілі.

Крім цього апелянт зазначає, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали пояснення, якими підтвердили, що він стояв біля автомобіля, а не знаходився за кермом і при цих свідках він заявив, що не керував транспортним засобом.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що в судовому засіданні, згідно тексту постанови, свідки не вказали на те, що у нього були ознаки алкогольного сп'яніння.

Апелянт стверджує, що він не поїхав на медосвідування ( медичний огляд на стан сп'яніння), бо не вважав себе винуватим, його просто образило те, що працівники поліції навіть не захотіли вислухати його пояснення, а зразу ж оформили на нього адміністративний протокол.

На думку ОСОБА_2 всі ці неточності та неузгодженості в матеріалах адміністративної справи та самій постанові суду свідчать про поверхневий підхід до вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апелянт вважає, що працівники поліції упереджено поставилась до нього, не маючи бажання неухильно дотримуватися законності у вирішенні цих спірних питань і в цьому він вбачає обвинувальний уклін в його сторону, оскільки всі його аргументи та докази не були прийняті до уваги, і в результаті він залишився винним в тому, чого не робив.

На переконання ОСОБА_2, суд безпідставно не прийняв до уваги всі матеріали адміністративного провадження, всебічно, повно і об'єктивно не з'ясував всіх обставин по справі, не дав їм правильного тлумачення, чим порушив вимоги чинного КУпАП, а відтак висновки суду не відповідають нормам закону.

Будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляд,у ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляв, а тому керуючись ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд не вбачає перешкод для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до якого ОСОБА_2, 04.12.2018р. о 23 год. 40 хв. в смт. Іванків Київської області, по вул. Щербакова, керував автомобілем марки ЗАЗ Таврія нова 110207 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Крім цього, факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 04 грудня 2018 року в смт. Іванків Київської області, по вул. Щербакова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі (а.с. 3).

Дані свідки були допитані судом першої інстанції, їх пояснення містяться в постанові суду першої інстанції і підстав їм не довіряти в суду апеляційної інстанції немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, то вони спростовуються відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 04 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2(а.с. 6), а також відеозаписом з камери спостереження, розміщеної на території АЗС (а.с. 7).

Так, відеозапис з нагрудних камер працівників поліції розпочинається з переслідування транспортного засобу та його зупинення працівниками поліції, шляхом переслідування з ввімкненими проблисковими маячками та звуковими сигналами. Після зупинки транспортного засобу марки ЗАЗ Таврія д.н.з. НОМЕР_1, працівники поліції підійшли до авто Таврія через 2-3 секунди та представились. Відразу водієві, яким виявився ОСОБА_2, було повідомлено, що причиною зупинки є керування автомобілем без ввімкненого світла фар в темну пору доби. Водієві було запропоновано надати посвідчення водія та документи на автомобіль, проте ОСОБА_2 відмовився надавати будь-які документи. Під час розмови, інспектори поліції повідомили ОСОБА_2 про те, що вбачають в нього ознаки алкогольного сп'яніння та неодноразово було запропоновано пройти огляду на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, проте водій відмовився від проходження будь-якого огляду, посилаючись на те, що не керував автомобілем, на що працівники поліції повідомили, що даному факту є належний доказ, оскільки на території АЗС встановлені камери, які зафіксували цей момент. Після цього, було зупинено двох свідків, в присутності яких ОСОБА_2 знову було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і у медичному закладі, проте водій в черговий раз відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп'яніння.

При цьому з відеозапису з камери спостереження, розміщеної на території АЗС чітко вбачається рух автомобіля марки ЗАЗ Таврія д.н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби без ввімкненого світла фар, та подальше переслідування вказаного транспортного засобу працівниками поліції, і зупинка вказаного транспортного засобу працівниками поліції, шляхом застосування проблискових маячків та звукових сигналів.

Наведені відеозаписи повністю спростовують доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, а просто сів за кермо перевірити несправність світла, а тому судом апеляційної інстанції такі доводи розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_2 уникнути від адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за постановою Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 р., оскільки в постанові вказана інша особа, на ім'я ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, проте він, згідно паспорту, народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є також безпідставними, виходячи з того, що сам ОСОБА_2 не оспорює того факту, що саме щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також не оспорює обставин складання такого протоколу, а тому помилкове зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення та в подальшому в постанові суду в даті народження останнього ІНФОРМАЦІЯ_3, замість ІНФОРМАЦІЯ_1 є суто технічною помилкою, яка не тягне за собою безумовне скасування постанови суду. Окрім того, з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників вбачається, що на вимогу працівників поліції надати посвідчення водія та документи на автомобіль, ОСОБА_2 відповів категоричною відмовою, а відтак його особу було встановлено за допомогою бази «Армор». При цьому будь-яких зауважень щодо невірного зазначення його анкетних даних під час підписання протоколу, ОСОБА_2 не зазначив, в судове засідання останній не з'явився, що позбавило суд можливості встановити конкретні дані щодо особи ОСОБА_2

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду першої інстанції невірно зазначена його адреса проживання, то вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції як за адресою, яка зазначена в протоколі: АДРЕСА_1, так і за адресою АДРЕСА_2, що була зазначена в клопотанні захисника, як адреса проживання ОСОБА_2, було направлено повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, і згідно зворотних повідомлень, вся поштова кореспонденція була отримана особисто ОСОБА_2 за обома адресами, що підтверджує, зокрема, правильність адреси місця проживання ОСОБА_2, вказану в протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції, за його клопотанням, не було встановлено особи двох чоловіків, які були з ним в автомобілі та були свідками даної події і один яких, на переконання ОСОБА_2 керував автомобілем, не можуть свідчити про його невинуватість, оскільки, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, два чоловіки дійсно зафіксовані на даному відео, проте, жоден з них не зазначав, що керував автомобілем ЗАЗ Тавріяд.н.з. НОМЕР_1.

Щодо доводів ОСОБА_2 з приводу того, що він в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наголошував на тому, що він не керував авто, що останні й підтвердили суду першої інстанції, слід вказати, що дійсно, обидва вказані свідки суду зазначили, що в той момент, коли їх зупинили та вони підійшли до авто особи, то ОСОБА_2 дійсно вже стояв біля авто. При цьому, слід врахувати, що вказані особи працівниками поліції були запрошені дійсно вже після зупинки і не могли бути свідками керування вказаним автомобілем ОСОБА_2 чи іншою особою, а були лише свідками відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що й підтвердили в суді першої інстанції.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний ОСОБА_2суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 04.02.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал