Справа № 341/789/19
Провадження № 33/4808/332/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Раврика І.Д.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2019 року о 23 год 30 хв, в с. Колодіїв по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Газ», модель «2410, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та зіниць очей, поведінка не відповідала обстановці. На вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 04 травня 2019 року о 23 год 30 хв в с. Старий Мартинів, с. Сівко Войнилівська, с. Колодіїв, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Газ», модель «2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою увімкненого маячка синього і червоного кольору із подачею спеціального звукового сигналу. Та був затриманий шляхом переслідування на патрульному транспортному засобі. Такими діями водій порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова винесена без врахування вимог чинного законодавства,

Зазначає, що 04 травня 2019 року , коли він керував автомобілем марки «Газ», модель «2410, державний номерний знак НОМЕР_2 , то не бачив включених проблискових маячків службового автомобіля працівників поліції і вважає, що працівники поліції включили їх безпосередньо перед зупинкою транспортного засобу.

Вказує на те, що огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння він бажав пройти в медичному закладі, про що заявляв працівникам поліції, та його прохання було ними проігноровано. Працівники поліції відвезли його у відділ поліції м. Бурштин і там же з численними порушеннями щодо нього склали протокол про адміністративне правопорушення.

Вказує, що він дійсно відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер, оскільки зрозумів, що працівники поліції оформляють проти нього матеріали справи з порушеннями.

Звертає увагу на те, що працівники поліції, півтори години шукали свідків, а в медичний заклад його так і не було доставлено для проходження відповідного огляду.

Вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд не було проведено на місці зупинки його автомобіля в с. Колодієві, а у пропонувалось пройти у Бурштинському відділі поліції, який знаходиться в іншому населеному пункті та безпідставно була проігнорована його згода на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Зазначену інформацію можуть підтвердити свідки, які були при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, та які не були допитані судом при розгляді справи.

Вважає, що в його діях немає складу правопорушення, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції було порушено всі чинні вимоги щодо проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння щодо нього, розгляд справи судом було проведено щодо нього без з`ясування всіх обставин справи.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Раврик І.Д. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню і постанову суду необхідно змінити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 051523 від 05 травня 2019 року 04 травня 2019 року о 23 год 30 хв в с. Старий Мартинів, с. Сівко Войнилівська, с. Колодіїв, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Газ», модель «2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою увімкненого маячка синього і червоного кольору із подачею спеціального звукового сигналу. Та був затриманий шляхом переслідування на патрульному транспортному засобі. Такими діями водій порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051522 від 05.05.2019р., 04 травня 2019 року о 23 год 30 хв, в с. Колодіїв по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Газ», модель «2410, державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та зіниць очей, поведінка не відповідала обстановці. На вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши наявні докази, та оцінивши їх у сукупності, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч.1 КУпАП.

Так, ст. 122-2 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджена матеріалами справи, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051523 від 05.05.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, а саме не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно проблисковими маячками червоного та синього кольору, який супроводжувався звуковим сигналом, в подальшому був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі 2) рапортом інспектора СРПП Галицького ВП лейтенанта поліції В.В. Семків; 3) відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, на яких містяться записи, з яких вбачається, як працівники поліції переслідують ОСОБА_1 , що керував автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, не виникає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч.1 КУпАП, а тому постанова суду в цій частині є законною та обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно в порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не мотивуючи належним чином своє рішення, прийшов до незаконного рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з оглянутого під час апеляційного перегляду відеофайлів з нагрудних камер поліцейських, вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено до Бурштинського відділу поліції, у зв`язку із вимушеною зупинкою транспортного засобу Газ 2410, яким керував правопорушник шляхом переслідування службовим авто працівників поліції в населених пунктах с. Старий Мартинів, с. Сівка Войнилівська, с. Колодіїв по вул. Центральна.

На відеофайлах міститься обставини події, що відбувались безпосередньо під час переслідування авто під керуванням ОСОБА_1 , його затримання та безпосередньо у Бурштинському відділі поліції.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини, які стосуються дотримання, встановленого законом порядку, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку працівників поліції, щодо відповідності їх дій вимогам ст.266 КУпАП.

Так, детальний перегляд відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, дозволяє встановити, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу працівником поліції і наполягав на проведенні такого огляду у медичному закладі.

Однак, відеозапис не містить даних, які свідчать про те, що працівники поліції, після відмови ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу працівником поліції, запропонували останньому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що вказані дії працівників поліції необхідно визнати такими, що не відповідають вимогам ст.266 КУпАП та приписам п. 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився лише від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», який йому пропонували працівники поліції і не відмовлявся від проходження зазначеного огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим працівники поліції були зобов`язані доставити ОСОБА_1 в найближчій медичний заклад на проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як на докази, які доводять факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та мати право на допит свідків, показаннями яких доводиться його вина у вчиненні правопорушення.

Зокрема, п. «d» ч.3 ст. 6 Конвенції, з прав людини встановлено, що кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово наголошував на тому, що у випадках, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними.

Апеляційним судом приймались заходи щодо допиту у судовому засіданні апеляційної інстанції свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , письмові показання яких долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та на які суд першої інстанції послався як на докази, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Однак, вищевказані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились з невідомих суду причин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд не вправі перебирати на себе функції сторони обвинувачення, яка повинна забезпечити суду можливість дослідити належним чином докази на які вона посилається в обґрунтування доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити, оскільки це є несумісним з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції ( Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»), апеляційний суд вважає визнати недопустимими доказами письмові показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які дозволяють спростувати доводи особи. яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд вважає недоведеним вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП не відповідає вимогам закону, а тому постанова суду в цій частині підлягає до зміни із закриттям провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зміна рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі по епізоду обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тягне за собою й зміну застосованого судом першої інстанції стягнення.

Так, з резолютивної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що обираючи вид та міру стягнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався приписами ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно яких, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, якщо справи розглядаються одночасно одним і тим же суб`єктом юрисдикції, та остаточно наклав стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч. 1 ст. 130 КУпАП) у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З аналізу санкцій ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 ч.1 КУпАП вбачається, що такий вид стягнення як шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, встановлений законодавцем за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, в ході апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції було змінено, а саме закрито провадження по справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; провадження та залишено без змін рішення суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності провадження за ст. 122-2 ч.1 КУпАП.

Приписами ч. 9 ст. 294 КУпАП встановлено, що у разі зміни постанови суду в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Санкція ст. 122-2 ч.1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

За таких обставин, зміна постанови суду в частині стягнення повинна відбуватись з урахуванням вимог ч. 9 ст. 294 КУпАП.

Отже, виходячи з того, що суд першої інстанції наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП, не конкретизувавши розмір стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП , апеляційний суд вважає за необхідне визначити, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч.1 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, який встановлено вказаним законом, а саме у виді дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. (сто п`ятдесят три гривні 00 коп.).

Рішення суду в частині вирішення питання щодо судового збору підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважати, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч.1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. (сто п`ятдесят три гривні 00 коп.).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв

З оригіналом згідно:

Суддя: О.П. Васильєв