Справа № 128/3362/18
Провадження № 33/801/175/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Бурденюк С. І.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Вінницької області Бурденюк С.І., розглянув апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу розміром 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно матеріалів справи, 15.11.2018, о 20 год. 29 хв. водій ОСОБА_2 на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська, 135км, керував транспортним засобом марки «AUDI B4», р/н НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погодившись з прийнятим судом рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року із закриттям провадження по справі. Вимоги мотивує тим, що від проходження на стан сп'яніння не відмовлявся, автомобіль стояв на узбіччі, оскільки закінчилось пальне, а він залишився спати на сидінні пасажира, інший водій пішов за пальним. Працівниками складався протокол за неправильне паркування і будь-яких свідків не було взагалі.

В клопотанні, про поновлення строку ОСОБА_2 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року, в зв'язку з тим, що строк на апеляційне оскарження складає 10 днів, у судовому засіданні він не був присутнім, повідомлень із суду не отримував. про існування постанови дізнався 25.01.2019 року, про що розписався у поштовому повідомленні про отримання.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився , надав суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність ,оскільки переніс важку хворобу- інфаркт міокарда та операцію з цього приводу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, дослідивши та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 - підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Вказана вище норма Кодексу про адміністративне правопорушення, передбачає та гарантує реалізацію судом прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Як вбачається, з матеріалів справи, ОСОБА_2 не був присутнім у судовому засіданні, копію постанови отримав 25.01.2019 року. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що строк на оскарження постанови суду першої інстанції, виходячи зі змісту ст.289 КУпАП- підлягає поновленню.

Частина 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом в порушення вимог ст.280 КУпАП не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується доказами повно та всебічно дослідженими під час апеляційного розгляду справи.

На порушення вимог цього Закону та вимог ст. 279, 280 КУпАП районний суд дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, не дослідивши належним чином докази по справі, хоча зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилученням речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд бере доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що автомобіль знаходився на узбіччі, коли підійшли до нього працівники поліції. Автомобіль не рухався. Через відсутність пального другий водій пішов за пальним, а він сам спав на пасажирському сидінні оскільки вказані обставини не спростовуються доказами ,що їх доводили б. Також пояснив. що ніяких свідків при розмові з працівниками поліції та складанні ними протоколу не було. Хоча в матеріалах справи (арк.с. №№ 5,6) є пояснення свідків, разом з тим, вони носять шаблонний характер, навіть не підписані працівником патрульної поліції , а тому їх аж ніяк не можна розцінювати як належний та допустимий доказ в розумінні КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП фактичні дані по справі встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів, відеозаписом та іншим.

При розгляді даної справи суд обмежився лише протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, внаслідок чого допустив однобічність та необ'єктивність своїх висновків.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП є необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується доказами повно та всебічно дослідженими під час апеляційного розгляду справи.

На порушення вимог цього Закону та вимог ст. 279, 280 КУпАП районний суд дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, не дослідивши належним чином докази по справі, хоча зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом не дано оцінки тому, що за наявності зазначених у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, працівники поліції не відсторонили його від керування автомобілем, що є обов'язковим при такому правопорушенні у відповідності до ч. 1 ст. 266 КУпАП. Вказана обставина залишається не з'ясованою і суттєво впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_2 і повністю узгоджується з доводами апеляційної скарги.

Апеляційний суд бере до уваги те, що згідно п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції , і проведення такого огляду , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103,у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа Державтінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення ,у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вказане викликає сумніви у правдивості інформації, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення і усунити вказані сумніви та суперечності в апеляційного суду не має процесуальної можливості.

Крім того , апеляційний суд вважає, що при розгляді справи стосовно ОСОБА_2 було порушено право на захист та принцип безпосередності при судовому розгляді, оскільки міський суд провів судове засідання у відсутність ОСОБА_2

Підлягає до задоволення і вимога ОСОБА_2 про поновлення строку, оскільки вказаний строк на подачу апеляційної скарги він пропустив з поважних причин ,обгрунтував поважність причини пропуску.

Так як суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 278; 279 КУпАП, не перевіривши чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, чи відповідає протокол вимогам ст. 256 КУпАП, а відповідно, не перевіривши, чи дотримано право на захист ОСОБА_2 при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у той же час дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, без його особистої участі ,то такий висновок суду першої інстанції не може вважатись законним, а тому постанова суду першої інстанції про застосування відносно ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП є такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,ст.55 Конституції України,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити .

Скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя