ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"7" лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_6.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 8 січня 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працює на маслозаводі «Дружба», проживає за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 9 листопада 2018 року, о 00 год. 20 хв., в м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що судом було порушено його право на захист, оскільки суддя розглянув справу за його відсутністю, хоча він подав клопотання про відкладення розгляду справи для того, щоб скористатися правовою допомогою захисника.

Зазначає, що огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення - недопустимим доказом.

Зазначає, що суддя не звернув увагу, що в протоколі не сформульовано, який саме огляд та у який спосіб він мав проходити. На думку апелянта, невірне та нечітке формулювання суті правопорушення, позбавило його права на захист.

Зокрема, апелянт стверджує, що у протоколі не зазначено, що йому пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, а також те, що він відмовився від такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що він відмовився пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що на думку апелянта, спростовує факт вимоги поліцейського пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я. Також додає, що його не відстороняли від керування транспортним засобом та не передавали керування транспортним засобом іншій особі, що свідчить про те, що поліцейські порушили процедуру оформлення адміністративних матеріалів.

Вважає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, що витребуваний судом, є недопустимим доказом, оскільки, на думку апелянта, суд самостійно не може збирати докази по справі, а він клопотання про витребування вказаного відеозапису не заявляв.

Зазначає, що свідки, які вказані у протоколі, не бачили, як він керував транспортним засобом та сам момент його зупинки поліцейськими, а були присутні вже після того, як він разом з поліцейськими від'їхали від місця зупинки транспортного засобу.

Вказує на те, що судом не викликались для допиту в судовому засіданні свідки та поліцейські, хоча він заявляв таке клопотання. На думку апелянта, в такому разі, суд не мав права посилатися на письмові пояснення вказаних свідків, як на доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що судом допущено неповне з'ясування всіх обставин справи, а тому постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_6. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, допитавши свідка ОСОБА_3, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення від 09.11.2018 р. серії БД №177062, згідно якому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозапису, здійсненому за допомогою нагрудної камери поліцейського при його складанні.

Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтвердив свідок ОСОБА_3, який є працівником патрульної поліції, пояснив, що 09.11.2018 р. в нічний час спочатку він та інші працівники поліції, які перебували в екіпажі патрульної служби, бачили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на вул. Леніна в м. Нова Одеса. Автомобіль стояв зі спущеним колесом. Підійшовши до водія, вони виявили, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп'яніння.

Але, оскільки автомобіль не рухався, і ОСОБА_1 запевнив, що йому допоможуть встановити нове колесо, на ОСОБА_1 протокол не складали, але попередили не керувати транспортним засобом. Проте, через деякий час, при патрулюванні виявили, що ОСОБА_1 все ж таки сів за кермо автомобіля, і цей автомобіль був зупинений біля домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_1 Останній визнав, що вживав алкогольні напої, та просив не складати на нього протокол. Пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера Драгер, а також у медичному закладі відмовився. Ця відмова була зафіксована в присутності двох свідків. Пояснив, що оскільки в нічний час біля домоволодіння ОСОБА_1 не було людей, вони разом з ОСОБА_1 проїхали приблизно 30-40 м до траси, де зупинили автомобілі і запросили двох свідків, в присутності яких ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Ці показання свідка ОСОБА_3 повністю узгоджуються з даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який досліджений під час апеляційного розгляду. Так, згідно відеозапису, працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1, оскільки отримали скаргу про те, що останній керує транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. На запитання поліцейських, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній неодноразово відповів, що вживав сьогодні алкогольні напої та що визнає вину в цьому. Після чого, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, від чого ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому, останній прохав поліцейських його пожаліти і не складати протокол про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував, що повідомив поліцейських про вживання ним алкогольних напоїв, але стверджував, що обмовив себе, бо злякався. Однак, дані пояснення не є слушними, оскільки з відеозапису слідує, що ці пояснення надані ОСОБА_1 добровільно та в обстановці, яка виключала будь-який тиск, оскільки вівся відеозапис.

Також, як слідує з відеозапису, з метою підшукування свідків, працівники поліції проїхали невелику відстань з ОСОБА_1 до траси, де двом свідкам пояснили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був ними зупинений. В присутності двох свідків ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою алкотестеру, так і у медичному закладі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно яким, в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Хоча свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були допитані судом, але письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Тому доводи апелянта про те, що не можна посилатися на письмові пояснення свідків, як на доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, є безпідставними.

Та обставина, що свідки були залучені не безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, а поблизу, з огляду на показання свідка ОСОБА_3 про обставини залучення свідків, ця обставина не є безумовною підставою для скасування постанови судді, як вважає апелянт.

Окрім того, присутність зазначених свідків не викликає сумнівів, оскільки з відеозапису чітко видно, що свідки були присутні під час того, як працівник поліції пропонував водієві ОСОБА_1 пройти медичний огляд за допомогою алкотестеру або в медичному закладі.

Посилання апелянта на те, що свідки не бачили, як він керував транспортним засобом та сам момент зупинки його автомобіля поліцейськими, є також безпідставними, оскільки вказані вище особи були свідками саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що узгоджується з даними відеозапису.

Доводи апелянта про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом, оскільки він витребуваний судом за власної ініціативи без його клопотання, є такими, що не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, питання про те, чи витребувано необхідні додаткові матеріали. Отже, суддя для повного та об'єктивного розгляду справи, може витребувати додаткові матеріали, в тому числі і відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Апеляційний суд також вважає безпідставними посилання апелянта на те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки, як слідує з відеозапису, ОСОБА_1 зупинив автомобіль біля свого домоволодіння. Тобто, ОСОБА_1 після складання протоколу, не сідав за кермо автомобіля.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не склали спеціально затверджену форму про направлення водіїв для проведення огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, є необґрунтованими, оскільки така форма складається у разі згоди водія на проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об'єктивна сторона зазначеного правопорушення, полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок фіксації вказаного порушення закріплений у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п. п. 6, 7, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Ці вимоги закону та Інструкції дотримані при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, під час апеляційного розгляду перевірені доводи апелянта та встановлено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Хоча судове засідання було проведено у відсутність ОСОБА_1, але він скористався правом апеляційного оскарження, під час якого фактично поновлені його процесуальні права.

Стягнення ОСОБА_1 накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 8 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова