КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/8610/19Головуючий у І інстанції: Гаврилова О.В.
Провадження №33/824/3419/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ст.247 ККпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а його висновки є необґрунтованими. Вважає, що працівники поліції за відсутності для цього передбачених Правилами дорожнього руху підстав зупинили його транспортний засіб. Також не відповідають дійсності і є надуманими висновки працівників поліції про те, що у нього були наявні ознаки сп`яніння. Просить врахувати, що у стресових ситуаціях він починає хвилюватися і сильніше заїкається (довідка про підтвердження діагнозу «логоневроз» додається), а причиною його хвилювання стала безпідставна зупинка поліцейськими та наступні їх звинувачення у правопорушенні, яке ним не вчинялося.

З урахуванням наведеного вважає, що законних підстав для пред`явлення йому вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не було, а його відмова від проходження такого огляді була цілком законною в момент реалізації захисту його прав та невтручання в особисте життя.

Також ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску цього строку посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, який відбувся без його участі, зі змістом оскаржуваної постанови ознайомився лише 25.07.2019 року, а тому вважає такі причини поважними.

З огляду на те, що судове засідання 13.06.2019 відбулося у відсутності ОСОБА_1 , а копію оскаржуваної постанови він отримав засобами поштового звязку лише 25.07.2019 року, суд задовольняє клопотання та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 20 травня 2019 року о 03 год. 01 хв. керував транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 по пр-ту Гагаріна в місті Києва з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підстав доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частині 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із матеріалів провадження, після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим вони правомірно висунули водію законну вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Із дослідженого відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків, мотивуючи таку позицію відсутністю часу і бажанням поїхати додому.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винуватим у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз