ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/50/19 Справа № 175/3878/18 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними на 1 рік

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 30 вересня 2018 року близько 21 год. 30 хв. в с. Балівка по вул. Пушкінська водій ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем ЗАЗ - 1102 державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (невиразна мова, запах спиртного з порожнини рота), від проходження огляду на встановлення ступеню алкогольного сп'яніння, водій відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку. В апеляційній скарзі, просить постанову судді першої інстанції скасувати а провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його незаконно притягли до відповідальності за відсутності належних та достовірних доказів та на підставі сфальсифікованих матеріалів.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі повному обсязі, просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вини останнього, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, зокрема: протоколом серії БД 276263 від 30.09.2018 року, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КупАП; рапортом працівника поліції, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення; поясненнями свідка ОСОБА_2, та ОСОБА_3 відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку. Під час спілкування, від ОСОБА_1 було чутно запах алкоголю з порожнини рота та поводив себе неадекватно. А також відмовився від підпису у протоколі та наданні будь-яких пояснень.

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, що є підтвердженням об'єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не забезпечив виклику свідків, та не роз'яснив це право про подання клопотання про виклик свідків, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом здійснювалися виклики вищевказаних свідків, однак останні до суду не з'явились. Крім того повторного клопотання про допит та виклик свідків у суді першої інстанції від ОСОБА_1 не надходило, оскільки це є правом сторони а не обов'язком суду.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що судом, було не прийнято до уваги той факт, що всі події відбувалися на подвір'ї його будинку по АДРЕСА_1, де він залишив автомобіль, є необґрунтованими та безпідставними.

Так з наявного в матеріалах справи журналу судового засідання від 03.12.2018 року, в місцевому суді був допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_4., який пояснив, що вони прибули за викликом за адресою вул. Пушкінська, 58, та через деякий час ОСОБА_1 під'їхав за цією адресою на своєму автомобілі. У зв'язку з тим, що від свідків ОСОБА_3 було відомо, що останній перебуває в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння у лікарні, однак останній відмовився. У ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп'яніння а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, не виразна мова, нестійка хода. Зазначене також підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом.(а.с. 3)

Покази свідків та працівника патрульної поліції повністю узгоджуються між собою та сумнівів в апеляційному суді не викликають. Крім того, посилання ОСОБА_1 на те що він звернувся на гарячу лінію "102" зі скаргою на дії працівників поліції, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження, оскільки дії чи бездіяльність правоохоронного органу може бути оскаржена в передбаченому Законом порядку, а доказів зворотнього надано не було.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими йому не було роз'яснені його права та обов'язки, чим порушено його право на захист, також не заслуговують на увагу.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не перевірив протокол на відповідність, оскільки в протоколі не міститься ані час ані місце зупинення його транспортного засобу, є безпідставними.

Так, судом було встановлено та досліджено обставини скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, в основу доведеності вини яких, суд поклав саме протокол про адміністративне правопорушення, який складений з дотриманням вимог ст. 256 КупАП та уповноваженою особою, в якому викладені обставини, час та місце скоєння адміністративного правопорушення.

Крім того, Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в ньому розкрито повністю об'єктивну сторону правопорушення, його суть, зазначено ознаки алкогольного сп'яніння (різький запах алкоголю з порожнини рота), зафіксовано відмову порушника від проходження медичного огляду в присутності двох свідків, які підписалися в даному протоколі. Жодних зауважень до протоколу не зазначено, оскільки ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі та надання пояснень.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, та не пропонували пройти огляд у лікарні.

Так, як слідує із приписів вимог ч.2 та ч.3 ст. 266 КУпАП, огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків і тільки у разі незгоди на проведення такого огляду або незгоди з його результатом, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції у зв'язку з чим направлення не видавалось і поліцейські не забезпечували його доставку до найближчого закладу охорони здоров'я.

Окрім цього, Порядок та Інструкція не містять положень про обов'язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп'яніння у разі відмови водія від його проходження.

Разом з тим, це не позбавило можливості ОСОБА_1 пройти такий медичний огляд за власною ініціативою на підставі його заяви, враховуючи, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, за положеннями ч. 1 вказаної статті особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Так, в матеріалах справи наявна письмова розписка ОСОБА_6, відповідно до якої останній зобов'язується не передавати автомобіль НОМЕР_2 ОСОБА_1 до повного його протверезіння, так як прийняв вказаний автомобіль від працівників поліції.

Зазначене лише підтверджує факт виконання працівниками поліції вимог ст. 266 КупАП, щодо відсторонення водія від керування.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що судом його притягнуто до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, однак зазначені дії раніше кваліфікувалися за ст. 131 КупАП, але зараз ця норма вилучена з КупАП, є необґрунтованими, безпідставними та фактично зводяться до невірного тлумачення норм чинного законодавства,

Так, відповідно до фабули статті ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи які керують транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, адміністративній відповідальності підлягають особи, які керують транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та які відмовилися від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано матеріальне становище, що ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, який він самостійно виховує, а призначений штраф є не підйомним та позбавить можливості утримувати дітей, є безпідставними.

Так, відповідно до змін, внесених Законом України від 07 липня 2016 року, санкція ч.1 ст. 130 КУпАП не є альтернативною, та штраф накладається в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, таким чином, санкція статті не передбачає більш м'яке стягнення.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, що виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун