П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2019 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали поліцейського роти №1 взводу №2 бат. УПП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ст.173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №173897 від 06.04.2019 року вбачається, що 06.04.2019 р. близько 10 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці у продуктовому магазині «Кошик» по вул. Володимирській,59, в м. Ужгороді, висловлювався нецензурною лайкою в бік продавця, покупців та перехожих, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи неодноразово, своєчасно і належним чином повідомлявся, однак на розгляд справи не з`явився. Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

У відповідності до ч. 2ст. 268 КпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51,146,160, 172-4-172-9,173, 173-2, частиною третьою статті178, статтями185,185-1, статтями185-7,187цього Кодексу, присутність особи, якапритягаєтьсядо адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Отже, суд вжив усі можливі способи сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положенняст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серія АА №173897 від 06.04.2019 року встановлено, що дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за 173 КУпАП. Згідно протоколу серії АА №173897 від 06.04.2019 р., в графі склад адміністративного правопорушення зазначено, що гр. ОСОБА_1 06.04.2019 р. близько 10 год. 30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці у продуктовому магазині «Кошик» по вул. Володимирській,59, в м. Ужгороді, висловлювався нецензурною лайкою в бік продавця, покупців та перехожих, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно,з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Диспозицією статті 173 КУпАП передбачено вчинення правопорушником дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Виходячи з диспозиції цієї норми закону, суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і обов`язковим мотивом - неповагою до суспільства (хуліганські спонукання), тобто прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

При цьому такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» № 2899-IV, де зазначено, що громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Решта громадських місць визначається органами місцевої влади. Ці місця мають бути внесені до списку громадських пунктів, а люди проінформовані стосовно них.

Так, в порушення вимог ст.256 Кодексу України про адміністративне правопорушення у складеному протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не зазначено спосіб вчинення правопорушення, не відображено об`єкт правопорушення, не вказано суб`єктивну сторону правопорушення (ставлення до наслідків), яка характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотиви та мета вчинення правопорушення. Матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції статті 173 КУпАП, які б підпадали під ознаки дрібного хуліганства, оскільки для кваліфікації дій особи заст.173КУпАП необхідна наявність в цих діях хуліганського мотиву, порушення громадського порядку.

У протоколі серії АА №173897 від 06.04.2019 р., про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, працівникам поліції не зазначено потерпілих, громадський порядок і спокій яких було порушено.

Також відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173КУпАП та за таких підстав, зібраними по справі доказами не встановлено, що ОСОБА_1 саме порушував громадський порядок і спокій громадян умисно з хуліганських міркувань.

Так, крім пояснень свідка гр. ОСОБА_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою на відвідувачів вищевказаного магазину, у матеріалах відсутні фактичні дані, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, так як не надано ані відеозапису даного правопорушення, ані показів потерпілих, на адресу яких ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою і спокій яких порушив, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. В матеріалах справи наявні пояснення виключно одного свідка.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. усправі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд критично розцінює додані до протоколу докази, інших належних доказів, зокрема пояснення потерпілих які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства до протоколу не додано.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення та дотримання інспектором встановленого порядку складання протоколу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вище зазначених обставин, приходжу до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене провадження в справі слід закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Керуючись ст.cт 173, 247,83-285КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца