Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6604/18 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

встановив:

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, розміром 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Відповідно до постанови, 23.11.2018 р. о 01:20 год. ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Європейській, 16, у м. Бердичеві Житомирської області з явними ознаками алкогольного спяніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, незвязна мова. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд розглянув справу однобічно, взяв до уваги лише докази, що надані працівниками поліції та обмежився свідченнями лише одного понятого.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, було складено безпідставно, а акт огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів є недійсним, а тому не може бути допустимим доказом у даній справі

На його думку, суддею при винесенні постанови не в повній мірі з'ясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Вказує, що його було зупинено працівниками поліції неправомірно та не було роз'яснено підстав зупинки.

Крім цього, суддя проігнорував його клопотання про виклик до суду працівників поліції, не заслухав понятого, не ознайомився із відеозаписом нагрудної камери поліцейського, що є грубим порушенням чинного законодавства і що в свою чергу послужило прийняттю неправомірного рішення відносно нього.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтвердження доводів скарги, пояснення свідка ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, приходжу до наступного висновку.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальності за даною нормою підлягають особи, які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого спяніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан спяніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або у закладах охорони здоровя.

За змістом п.1 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» за наявності ознак передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного спяніння), поліцейський вправі провести огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом серії БД №036193 від 23.11.2018 року посвідченого підписами свідків про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на місці та в закладі охорони здоровя; актом огляду на стан алкогольного спяніння де в присутності двох свідків зафіксовано відмову у проходження огляду (а.с. 4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.5 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 (а.с.7).

Так, з пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4В, вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки та у закладі охорони здоровя, однак він категорично відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та від проходження огляду на стан спяніння (а.с.2, 4).

Зазначені обставини також підтверджуються даними акту огляду який посвідчений підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 підтвердив свої письмові пояснення, які надавав працівнику поліції та вказав, що дійсно був свідком, коли восени в ночі водію «буса» в м. Бердичеві пропонували пройти огляд на стан спяніння, від якого він відмовився.

В суді апеляційної інстанції опитаний за клопотанням апелянта інспектор поліції ОСОБА_5 пояснив, що в нічний час у м. Бердичеві було зупинено транспортний засіб у звязку з порушенням ПДР. При перевірці документів, у водія було виявлено ознаки спяніння, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на місці чи у медичному закладі. Однак, водій категорично відмовився проходити медичний огляд, вів себе неадекватно, бігав по проїжджій частині. Згодом, було зупинено інші транспортні засоби та осіб, які в них перебували запрошено у якості свідків, складено протокол у якому ОСОБА_1 відмовився підписатись як за розяснення прав так і за отримання тимчасового дозволу на керування.

Водію було заборонено керувати транспортним засобом, але він знову сів за кермо наздогнав їх та став вимагати надати йому тимчасовий дозвіл на керування, лише тоді водій підписався в протоколі за отримання дозволу і дав письмові пояснення.

Судом першої та апеляційної інстанції вживались заходи для виклику для дачі пояснень свідка ОСОБА_3, однак місцезнаходження свідка не було встановлено, оскільки його номер телефону не є дійсним, а рекомендоване повідомлення повернуто у звязку з закінченням терміну зберігання.

Враховуючи, що вказаний свідок надав письмові пояснення, посвідчив правильність складеного протоколу про правопорушення та акту, а його присутність при оформленні протоколу підтвердив свідок ОСОБА_4, присутність свідків не заперечується в скарзі, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання його письмових пояснень недопустимими доказами.

Не дає підстав для закриття провадження про, що просить апелянт також відсутність у матеріалах справи відеозапису фіксації правопорушення, оскільки з пояснень ОСОБА_5 вбачається, що на час вчинення вказаного правопорушення вони не були забезпечені засобами для відеофіксації.

ОСОБА_1, при наданні письмових пояснень, не висловлював зауважень з приводу ненадання можливості йому пройти медичний огляд у закладі охорони здоровя, самостійно туди після складання протоколу не звертався, а лише вказував на неправомірні дії, не мотивуючи в чому вони полягають та в подальшому вказані дії не оскаржував, а тому апеляційний суд ставиться критично до його пояснень про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду. Також, ОСОБА_1 не оскаржував постанову від 23.11.2018 р. прийняту службовою особою про застосування щодо нього стягнення за недотримання вимог п. 2.3 «в» ПДР України.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння передбачена ч.1 ст.130 КпАП України.

Зазначеними доказами, які є належними, допустимими та достовірними, повністю спростовуються апеляційні доводи ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції положень Закону. На думку апеляційного суду, при перевірці обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП.

Не дають підстав для скасування судового рішення і інші доводи апелянта, які є формальними та жодним чином не свідчать про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення, оскільки висновки суду ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах справи.

За таких обставин, суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП йому призначено мінімальне стягнення.

На переконання апеляційного суду, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду ОСОБА_6