Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/225/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Мягкий О. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., при секретарі Рябко А.Ю., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Завгородньої В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2019 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення, оформленого 13 грудня 2018 року інспектором поліції Сидоренко О.В. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, 13 грудня 2018 року о 22 год. 39 хв. керував автомобілем «Mazda3», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Полтавській, 36, що в м. Кропивницькому з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова) і в порушення вимог п. 2.5 ПДР, у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Постановою судді Ленінського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відеозаписом обставин пригоди, який долучений до матеріалів справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді районного суду як незаконну та необгрунтовану, а провадження у справі закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини, рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації» а також ст.ст. 62, 129 Конституції України щодо презумпції невинуватості, ОСОБА_1 стверджує про порушення його права на захист та справедливий суд, яке виразилось у тому що, суддя незважаючи на його клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з хворобою, розглянув справу за його відсутністю, тим самим позбавив його законного права дати відповідні пояснення, представити суду докази та спростувати обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 вказує про те, що після того, як працівниками поліції було проігноровано його вимогу надати технічну документацію про придатність алкотесту «Драгер» він виявив бажання пройти медичний огляд у спеціалізованому закладі, однак працівники поліції йому відмовили, чим грубо порушили вимоги п.п.6,7 Розділу Іінструкції № 1452/735, оскільки зобов`язані були забезпечити проведення такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, невиконання цих вимог є порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а рішенні суду не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.

Інспектор поліції Сидоренко О.В., свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Завгородня В.В. апеляційну скаргу підтримали повністю і крім обставин, викладених у скарзі доповнили, що ОСОБА_1 зупинили та затримали не працівники поліції, а невідомі йому особи у камуфляжному одязі, після чого, через деякий час, на місце зупинки прибув екіпаж патрульної поліції, факт керування ОСОБА_1 автомобілем, працівниками поліції не зафіксований, а відео файли, які долучені до матеріалів справи змонтовані.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Завгородню В.В., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, зваживши їх доводи, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів (а.с. 26, 32, 33), справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду, у зв`язку з хворобою, розглянута без нього, що призвело до порушення його права на захист та обмежено доступ до справедливого правосуддя.

При таких істотних порушеннях, постанову судді районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КупАП не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому її слід скасувати.

Таким чином, права ОСОБА_1 ( ст.268 КУпАП ) порушені, строки на апеляційне оскарження постанови суду від 11 березня 2019 року пропущені ОСОБА_1 з незалежних від нього, об`єктивних причин.

В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови слід поновити.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом не дотримані.

Згідно диспозиції ч.2 ст. 130 КУпАП відповідальність за повторну відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння наступає лише в разі керування цією особою транспортним засобом.

Переглядом наявного у справі відеозапису, на який послався суддя районного суду, як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, апеляційним судом встановлено наступне.

На останньому файлі відеозапису зафіксовано, як 13 грудня 2018 року о 22.38 год. з автомобіля марки «УАЗ» за допомогою мобільного телефону, невідомими особами ведеться спостереження за рухом автомобіля «Мазда» по вул. Полтавський у м. Кропивницький, видно що автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 зупиняється на узбіччі, з автомобіля «УАЗ» виходять 3 особи у комуфляжній формі, звукозапис взагалі не ведеться, відеозйомка відбувається не з нагрудних камер або службового автомобіля працівників поліції, а невідомою особою за допомогою мобільного телефону з автомобіля «УАЗ» .

На слідуючому файли, з нагрудної камери одного з працівників поліції, зафіксовано, що 13 грудня 2018 року о 23.12 год. на місці зупинки ОСОБА_1 прибув екіпаж поліції, поліцейський встановлює особу ОСОБА_1 , місце його проживання і після цього пропонує пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Алкотестеру Драгер» або у медичному закладі.

При цьому, камера поліцейського працює в такому режимі, що невидно хто саме з працівників поліції та свідків приймає участь в оформленні адміністративних матеріалів, чути, що поряд з поліцейським знаходяться інші, невідомі особи, які на «жаргоні» наполегливо роз`яснють ОСОБА_1 , що його автомобіль може опинитись на штрафмайданчику, що є відео, як він керував автомобілем.

ОСОБА_1 в свою чергу оспорює законність дій працівників поліції, які його не зупиняли, вказує, що він автомобілем не керував, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовляється, поводить себе спокійно, врівноважено, чітко висловлює свою позицію, на ногах не хитається, ознак алкогольного сп`яніння не проявляє, автомобіль припаркований на узбіччі проїзної частини.

Таким чином, фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем, працівниками патрульної поліції в автоматичному режимі або іншим законним способом не зафіксований, на момент приїзду через 50 хв. після зупинки ОСОБА_1 , автомобіль знаходився у нерухомому стані, припаркований на узбіччі проїзної частини дороги, а «аматорське відео» невідомої особи, яке опинилось разом з відео файлами з нагрудної камери інспектора поліції, не може бути належним та допустимим доказом.

Більш того, на відео чітко видно, як працівник поліції голосно пропонує ОСОБА_1 пройти огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу « Драгер» та у медичному закладі, що не дає можливості однозначно визначити те, від якого саме виду огляду відмовився ОСОБА_1 та які саме дії він вчиняв щодо ухилення від такого огляду.

Крім того, відсутній в матеріалах справи і документ про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, який повинен був бути у нього вилучений у разі наявності у поліцейського інспектора підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На відео очевидно, що поряд з працівниками поліції, які несуть персональну відповідальність за дотриманням інструкції щодо направлення водії транспортних засобів для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також законність оформлення адміністративних матеріалів, приховану ключову роль відіграють саме громадські активісти (викривачі), які виступають в якості нібито не заінтересованих свідків.

Це підтверджується відеозаписом з нагрудної камери, який долучений до матеріалів справи, де чітко видно, як інспектор поліції телефонує і з`ясовує щодо чергування по місту групи активістів, які йому необхідні в якості свідків.

Згідно з ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, - є частиною національного законодавства України.

Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять в собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому посилання в оскаржуваній постанові на протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не є підставою для визнання цієї постанови законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 38, 245, 250, 247, 251, 252, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінького районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д.Л. Іванов