ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/472/19 Справа № 210/5026/18 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Піскун О.П., при секретарі судового засідання Рисіковій К.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

захисника (в режимі

відеоконференції) адвоката ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 29 серпня 2018 року, о 01 год. 15 хв., в м. Кривому Розі Дніпропетровської області по вул. Степана Тільги 14 керував транспортним засобом, автомобілем марки HYUNDAI TERRACAN, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про порушення права ОСОБА_2 на захист, оскільки був позбавлений можливості приймати участь в судовому засіданні та надавати пояснення через його неналежне повідомлення про дату та час розгляду адміністративної справи. Крім цього, судом першої інстанції порушено принцип безпосередності розгляду справи, оскільки не викликалися свідки, а тому він не мав посилатися на їх пояснення, що наявні в матеріалах справи як на доказ винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Також, на його думку, зі змісту постанови суду слідує, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто особу, що не керувала транспортним засобом та має посвідчення водія, однак тільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що така особа керувала транспортним засобом, інші докази, які дослідив суд свідчать лише про відмову особи, яка має посвідчення водія, від проходження медичного огляду. Крім того, поліцейські не відсторонили ОСОБА_3 від керування транспортним засобом, як того вимагають положення ч. 1 ст. 266 КУпАП, що також свідчить на його користь, що він не перебував у стані алкогольного спяніння. Вважає, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а суд розглянув справу поверхнево, не допитавши свідків в судовому засіданні, сприйнявши протокол про адміністративне правопорушення як беззаперечний доказ.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції захисник посилається на поважність причин його пропуску, оскільки про розгляд справи та наявність даної постанови суду ОСОБА_2 стало відомо випадково, останній був відсутній в судовому засіданні в суді першої інстанції, виклик до суду не отримував, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про його належне повідомлення про дату та час розгляду адміністративної справи стосовно нього, копію постанови суду своєчасно йому не направлено. Тому з метою пересвідчення про достовірність наявності даної постанови та для її оскарження, у разі якщо її дійсно винесено стосовно ОСОБА_2, 05.03.2019 року захисник звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та про видачу її копії, яку отримав 15.03.2019 року. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови пропустили з поважних причин та мають право на його поновлення.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 дійсно повідомлений про час та дату апеляційного розгляду належним чином та не заперечував про проведення апеляційного розгляду за його відсутності та за участю його захисника, на підтвердження чого надав відповідне письмове клопотання ОСОБА_2 Адвокат в судовому засіданні підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційну скаргу, просив їх задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і закрити адміністративну справу за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником... Апеляційна скарга, подана після її закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час оголошення постанови суду, відомостей про отримання ним копії постанови суду в матеріалах справи не має.

Враховуючи, що адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 отримав копію повного тексту постанови лише 15 березня 2019 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення його права на захист та доступ до правосуддя.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції та її скасування.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що викладене в постанові суду твердження про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 098136 від 29 серпня 2018 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які повністю узгоджуються між собою та які засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння і наявність в останнього таких ознак алкогольного спяніння, як порушення мови, координації рухів, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля, наявних в матеріалах справи, підтверджено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, слідування за ним патрульної поліції у звязку з порушенням ПДР під час керування та зупинення останнього в той час, коли він намагався припаркуватися на подвірї будинку, в якому проживає, наявність свідків під час розяснення патрульним прав і обовязків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння як за допомогою приладу Драгер на місці зупинки, так і в закладі охорони здоровя, на що ОСОБА_2 відмовився. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який був поліцейським розяснений та зачитаний ОСОБА_2, однак від пояснень, підпису в ньому та отримання його копії останній також відмовився.

Крім того, з даного відеозапису дійсно спостерігається наявність ознак алкогольного спяніння у ОСОБА_2, зокрема, порушення мови, координації рухів.

Доводи захисника в судовому засіданні, що початок запису з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського різняться на дві хвилини між собою, що спростовує факт керування ОСОБА_2 автомобілем, а лише засвідчує, що останній в ньому лише знаходився, є неспроможними, оскільки переглядом записів встановлено безперервну зйомку слідування патрульної поліції за автомобілем марки HYUNDAI TERRACAN і зафіксовано як поліцейські, після її зупинення в подвірї буд. 14 по вул. Тільги м. Кривого Рогу, підійшли до даного транспортного засобу з метою перевірки і в цей час розпочинається запис з нагрудної камери поліцейського. Тобто, будь-яких переривань в записах з часу слідування за автомобілем марки HYUNDAI TERRACAN до моменту його зупинення не було. Крім того, з відеозаписів з нагрудної камери поліцейського слідує, що сам ОСОБА_2 та його дружина не заперечували факт керування ним автомобілем та порушення правил дорожнього руху, а саме не включення покажчика повороту під час здійснення маневру.

Пунктом 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року (ОСОБА_5 - Інструкція), передбачено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що працівниками поліції дотримані дані вимоги законодавства та вище зазначеними наявними доказами підтверджується, що 29.08.2018 року о 01 годині 15 хвилин в м. Кривий Ріг по вул. Степана Тільги 14 водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння (запах з порожнини рота алкоголю, нестійка хода, почервоніння обличчя), від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку, останній відмовився в присутності двох свідків. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У звязку з чим, твердження захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги, що письмові пояснення свідків не можуть бути доказами у справі, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні, у звязку з тим, що такі письмові пояснення можуть бути допустимими доказами відповідно до ст. 251 КУпАП, а їх зміст узгоджується з іншими доказами наявними у справі. Крім того, пояснення свідків між собою суперечностей не містять, будь-яких сумнівів в їх достовірності не викликають.

Стосовно доводів захисника, що не відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом працівниками поліції свідчить про те, що останній не перебував в стані алкогольного спяніння є необґрунтованими, оскільки як слідує з відеозапису нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_2 фактично зупинено було вже в подвірї будинку, в якому він проживає та його дружина підтвердила, що вони підуть додому, а відтак необхідності у відстороненні від подальшого керування транспортним засобом не було. Крім того, дані обставини не спростовують факт відмови правопорушника від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на вимогу інспектора, враховуючи усі наявні докази в матеріалах справи.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом не встановлено істотного порушення вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкцій, які б порушили права ОСОБА_2 та були б наслідком закриття провадження у справі.

Крім того, що стосується доводів захисника про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_2 на захист, апеляційний суд вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 19.09.2018, 10.10.2018 та 26.11.2018 року не зявився, судові повістки про час та дату судового розгляду в суді першої інстанції направлялися за його місцем проживання, яке він надав працівникам поліції під час зупинки. Крім того, відеозаписом нагрудної камери поліцейського підтверджено, що ОСОБА_2 був оголошений протокол про адміністративне правопорушення та його розгляд відбудеться в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2018 року о 10 годині. Проте на зазначену дату та час він не зявився, хоча в протилежному випадку останній міг би бути повідомлений під розписку про призначення судового розгляду адміністративної справи на 19.09.2018 року.

При вирішенні питання щодо можливості та правомірності розгляду судом першої інстанції адміністративної справи без участі ОСОБА_2, апеляційний суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», № 3477-IV від 23.02.2006 (зі змінами та доповненнями), є джерелом права.

Так, у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, заява N 3236/03, ЄСПЛ зазначив «... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення)».

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні підтвердження про повідомлення ОСОБА_2 про складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлення адміністративної справи на розгляд Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Проте ОСОБА_2 до суду не зявлявся, жодних дій, спрямованих на отримання інформації про результати розгляду адміністративної справи стосовно нього, починаючи з 29 серпня 2018 року (з часу, коли був складений протокол про адміністративне правопорушення) не вчиняв.

Крім того, ОСОБА_2, стверджуючи про порушення його права на захист та позбавлення можливості надавати пояснення, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника в судове засідання апеляційного суду для надання пояснень на свій захист також не зявився.

У звязку з чим, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_2 на захист, оскільки, достеменно знаючи про наявність адміністративної справи стосовно нього на розгляді в суді першої інстанції, знехтував своїм правом на особисту участь в судовому засіданні та можливості надання будь-яких пояснень та доказів на свій захист.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи. Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків та в протоколі про адміністративне правопорушення по справі також не встановлено.

Істотних суперечностей в доказах, які б могли вплинути на правильність встановлених фактичних обставин справи або на доведеність вини ОСОБА_2 не виявлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи всі наявні докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун