Справа №: 307/3631/19
Провадження № 3/307/1033/19
П О С Т А Н О В А

24 грудня 2019 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Ніточко В.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, якi надійшли від Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає в АДРЕСА_1 , не працює,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення (КУпАП)

В С Т А Н О В И В:

поліцейською Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Антал Е.О. 18 листопада 2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 , 18 листопада 2019 року, о 01 годині 30 хвилин, на 100 км. автодороги Мукачево Рогатин - Львів, керував автомобілем Дейво Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 18 листопада 2019 року, приблизно о 01 год. 30 хв., він в якості пасажира їхав в автомобілі Дейво Матіз, за кермом якого перебував ОСОБА_2 . Даний автомобіль зупинили працівники поліції, і ОСОБА_2 , після зупинки автомобіля, попросив його помінятись з ним місцями, тобто йому сісти за кермо автомобіля, до того часу, поки до автомобіля підійде поліцейський, на що він погодився. Коли до автомобіля підійшов поліцейський, він вже сидів за кермом, а ОСОБА_2 сидів на пасажирському кріслі. Поліцейський сказав, що в автомобілі не освітлюється задній номерний знак, і крім цього сказав, що в нього нібито є ознаки алкогольного сп`яніння та в примусовому порядку повіз його в лікарню для проходження медичного огляду, при цьому, не запропонував проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Біля приміщення Тячівської РЛ №1, він запитав у поліцейського, чи може він покурити, на що останній відповів, що може. Він почав курити, і в цей час до нього підійшов інший поліцейський та сказав йти за ним в приміщення лікарні. Він сказав, що докурить сигарету і йде, однак даний поліцейський почав застосовувати до нього фізичну силу та викрутив йому руки, на що він сказав, що буде писати скарги на дані неправомірні дії. Після цих слів, поліцейський його відразу відпустив та спитався, чи буде він проходити медичний огляд, на що він відповів, що ні. Зазначив, що жодних свідків події, що відбувалася біля приміщення лікарні не було. Зазначив, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, і не керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 18 листопада 2019 року, приблизно о 01 год. 30 хв., він керував автомобілем ОСОБА_3 . Разом з ним, в автомобілі, в якості пасажира, був ОСОБА_1 . Його автомобіль зупинили працівники поліції, і після зупинки автомобіля, він попросив ОСОБА_1 помінятись з ним місцями, тобто ОСОБА_1 сісти за кермо автомобіля, до того часу, поки до автомобіля підійде поліцейський, на що ОСОБА_1 погодився. Коли до автомобіля підійшов поліцейський, за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 , а він сидів на пасажирському кріслі. Поліцейський сказав, що в автомобілі не освітлюється задній номерний знак, і крім цього сказав, що в ОСОБА_1 нібито є ознаки алкогольного сп`яніння та в примусовому порядку повіз його в лікарню для проходження медичного огляду, при цьому, не запропонував проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Зазначив, що ОСОБА_1 автомобілем взагалі не керував, а сів за кермо лише тоді, коли автомобіль зупинився, тобто не рухався.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 18 листопада 2019 року вона перебувала на патрулюванні, і о 01 годині 30 хвилин, на 100 км. автодороги Мукачево Рогатин - Львів, їхав автомобіль Дейво Матіз, в якому не горіла підсвітка номерних знаків. Даний автомобіль був зупинений. Підійшовши до автомобіля, вона побачила, що за його кермом перебував ОСОБА_1 , в якого були ознаки алкогольного сп`яніння. Вона запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, однак останній відмовився, і вона запропонувала йому пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився. Приїхавши з ОСОБА_1 до Тячівської РЛ №1, біля входу в лікарню, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, в присутності свідків, що стверджується відеозаписом. Зазначила, що жодних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, та йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, у неї не має.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерством внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" (далі Порядок).

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано.

Так, згідно ч.ч.1-4 ст.ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п. 4. Розділу 1 Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 6 Розділу 1 Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п.6 Розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до п. 3 Розділу 3 Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Згідно п.п. 1, 3, 4, 6, 7, 8 Порядку огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В судовому засіданні поліцейська ОСОБА_4 . долучила CD-диск із відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , біля приміщення Тячівської РЛ №1, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак, суд зазначає, що жодні свідки даної події, у даному відеозаписі не зафіксовані. Крім цього, у даному записі не зафіксовано дату та час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та не зафіксовано хто пропонує йому пройти даний огляд.

Крім цього, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та матеріали, що долучені до нього, не містять посилань на відеозапис та технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а тому останній, з урахуванням вищенаведеного, не може вважатися належним доказом у справі. Аналогічну позицію щодо відеозапису, як доказу вчинення адміністративного правопорушення, висловив Верховний Суд 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17.

Крім цього, до матеріалів справи долучені пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначають, що в їх присутності, 18 листопада 2019 року, о 02 год. 00 хв., ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підпису в протоколі.

Суд зазначає, що в даних письмових поясненнях не зазначено, де саме ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, чи біля приміщенні Тячівської РЛ №1.

Тому, вказані письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не з`явилися на виклик в судове засідання, з урахуванням того, що їх особи не зафіксовані на відеозаписі, суд вважає неналежними та недопустимими доказами.

Крім цього, до матеріалів справи долучена копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАА № 662539 від 18 листопада 2019 року, винесена о 02 год. 30 хв., поліцейським ОСОБА_7 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. З цієї ж постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 18 листопада 2019 року, о 01 год. 00 хв., на 100 км. автодороги Мукачево Рогатин - Львів, керував автомобілем Дейво Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якого не був освітлений задній номерний знак.

Також, із Акту № 153 від 18 листопада 2019 року вбачається, що о 04 год. 30 хв., цього ж дня, на спеціальний майданчик № 3 в м. Тячів, був доставлений автомобіль Дейво Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Підставою для тимчасового затримання автомобіля є ч.2 ст.126 КУпАП.

Тобто, згідно цієї ж постанови та акту № 153, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції о 01 год. 00 хв., і постанова відносно нього була винесена лише о 02 год. 30 хв., а о 04 год. 30 хв., цього ж дня, автомобіль було доставлено на спецмайданчик. Отже, в даний проміжок часу, ОСОБА_1 не міг керувати автомобілем, і відповідно не міг бути зупинений працівниками поліції о 01 год. 30 хв.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 о 01 год. 30 хв. 18 листопада 2019 року керував автомобілем Дейво Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 та відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та те, що він вчини адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка та беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що у справі відсутні будь-які докази, яким би підтверджувався факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

А тому, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у даній справі слід закрити за відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283, 284, КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Ніточко