Справа № 163/2408/18 Провадження №33/802/118/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ст. 471 МК україниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника митниці - Пікалюка М.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2019 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Крім того, провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст.472 МК України закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави 384,20 грн. судового збору, а також в користь Волинської митниці ДФС України 280 грн. витрат по справі за зберігання товару.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він, слідуючи 04.11.2018 з ОСОБА_4 в Україну через пункт пропуску "Устилуг" митного поста "Володимир-Волинський" Волинської митниці ДФС автомобілем "Фольксваген", н.з.НОМЕР_1, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи обмежені згідно з ст.378 МК України та постановою КМ України від 21.05.2012 року №434 до ввезення в такій кількості 35,2 кг протеїнової суміші в 24 упаковках загальною вартістю 19 652 гривні, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Крім цього, ОСОБА_3 ставилось у провину те, що він, за вищевикладених обставин, не задекларував за встановленою формою вказаний товар, який, згідно ст.374 МК України, підлягав обов'язковому письмовому декларуванню, використавши, всупереч вимог ст.ст.366, 374 МК України, смугу руху «зелений коридор», як форму декларування, шляхом вчинення дій, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, прийнявши нову постанову, якою на підставі ст.22 КУпАП закрити провадження у справі та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення та обмежитись усним зауваженням. Просить врахувати, що він щиро розкаявся у скоєному, вперше притягується до адміністративної відповідальності, не працює, стягнення штрафу з конфіскацією товару негативно вплине на його матеріальне становище, яке і так є скрутним. Також вважає, що наслідки від вчиненого правопорушення не завдали жодної шкоди суспільним і державним інтересам.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_3, який підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника митниці Пікалюка М.С., який заперечив доводи апеляційної скарги і просив постанову судді залишити без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація судом дій та доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, не заперечуються апелянтом, дані обставини апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про звільнення його від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України на підставі ст.22 КУпАП - у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, є непереконливими.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, вперше притягується до адміністративної відповідальності, не працює, з урахуванням відсутності даних про скрутне матеріальне становище апелянта, а також всіх інших обставин справи в їх сукупності, об'єктивних та законних підстав для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності в порядку ст.22 КУпАП, вважаючи вчинене правопорушення малозначним, апеляційний суд у цій справі не знаходить.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, позитивні дані про особу правопорушника, а тому прийшов до правильного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст.471 МК України, яке є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових аналогічних правопорушень як самим ОСОБА_3, так і іншими особами.

За наявності вказаних обставин, підстав для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_3, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов