ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7294/18 Головуючий в 1 інст. - Зарютін П.В.
Провадження № 33/807/48/19 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., при секретарі судового засідання Лебедєвої К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його представника за дорученням - ОСОБА_3, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 25 листопада 2018 року біля 5 год. 10 хв. в. Запоріжжі по вул. Сікорського, 315, керував автомобілем «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить звільнити його від сплати судового збору, скасувати оскаржувану постанову та постановити нову постанову, якою провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

24 січня 2019 року ОСОБА_2 надав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких викладена вимога про скасування постанови районного суду та закриття провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його не було своєчасно сповіщено належним чином про розгляд справи, оскільки судову повістку отримав не завчасно, і у нього не було часу на підготовку для захисту.

Вказує на те, що справу розглянуто без участі свідків та поліцейського, що є грубим порушенням процесуального закону та правових висновків рішення Конституційного Суду № 5-рп2015 від 26.05.2015р.

Посилаючись на положення ст. 288 КУпАП, висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 306/17/16-а від 13.12.2016, та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», затверджених постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 23.01.2015, вважає, що суд першої інстанції протиправно застосував вимогу про стягнення з нього судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп., не виконавши висновки Верховного Суду України.

Як випливає із його доводів, апелянт не погоджується із тим, що судом в постанові не зазначені реквізити протоколу про адміністративне правопорушення. Вважає, що сам протокол складений незаконно і безпідставно: не уповноваженою на те, особою, без акту огляду на стан сп'яніння, підписи свідків на документах є сумнівними - у його присутності вони нічого не підписували, а якщо підписували, то за його спиною. У протоколі не внесені відомості про долучені до нього документи і відеозапис.

Зазначає, що йому не було запропоновано пройти в установленому порядку медичний огляд та викладає свою версію подій. На місці огляд на проводився, бо поліцейські не мали приладу Драгер, а тому він не відмовлявся від проходження огляду. Поліцейські вилучили у нього права та запропонували підписати складений протокол для того, що він міг отримати тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом. Поліцейські також запропонували йому самому поїхати у медичний заклад, що він і зробив. Висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп'яніння № 5273 складений о 07.15 годині, за результатами якого ознак сп'яніння не виявлено.

Наголошує на тому, що акт огляду на стан сп'яніння, не складався.

Апелянт, посилаючись на Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008, зазначає, що водій транспортного засобу, який відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив не згоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. У такому разі його мали б разом із свідками доставити до медичного закладу, що не було зроблено.

Вважає, що лише згода водія транспортного засобу з результатами огляду на стан сп'яніння є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Крім того, вказує на те, що суд безпідставно послався на акт огляду, як доказ, оскільки останній у матеріалах справи відсутній.

Зазначає, що зміст постанови суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема на містить відомостей, що вказані у ч. 3 зазначеної статті.

На думку апелянта, при розгляді справи суд, всупереч ст. 252 КУпАП, не допитав свідків, поліцейського, не установив порушення процедури огляду, чим порушив засади рівності учасників процесу і змагальності сторін, а тому незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доповненнях (додаткових поясненнях) до апеляційною скарги зазначає, що справу суддя розглянув у своєму кабінеті, без здійснення аудіофіксації процесу, та не надягаючи мантії.

Посилаючись на інтернет-джерела, вказує на те, що газоаналізатори, які використовують поліцейські, не затверджені як дозволені до застосування спеціальні технічні засоби. Зазначає, що патрульний екіпаж у складі Пермякова М.О., Хмарюк А.Я. не отримували газоаналізаторів, і поліцейські, на думку апелянта, не можуть використовувати газоаналізатори інших екіпажів.

Із змісту доводів апелянта випливає, що відеозапис зроблений поліцейськими за допомогою не сертифікованого засобу, без достатніх правових підстав.

Викладені в протоколі ознаки сп'яніння не відповідають ознакам, що визначені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015.

На думку апелянта, відсутність газоаналізатору у поліцейських та відсутність акту огляду водія на стан сп'яніння спростовує факт відмови від проходження тестування

Посилається на порушення поліцейським процедури огляду на стан сп'яніння, відсутність даних, що підтверджують відсторонення водія від керування транспортним засобом, що на думку апелянта, свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 вказує на те, що за наявності суперечливих показань свідків, суд їх не викликав та не допитав у судовому засіданні. Вважає, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги через неприведення свідків до присяги.

В апеляційному суді:

суд роз'яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, допитати в судовому засіданні свідків, повторно дослідити докази.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його представника - ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу і наполягали на скасуванні постанови суду першої інстанції; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, вважаю, що апеляційна підлягає частковому задоволенню.

Так, як на доказ вини у вчиненні ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції посилається на акт огляду.

Як встановлено апеляційним судом, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння не складався, з викладених нижче мотивів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необхідність виключення із постанови районного суду посилання на акт огляду як на доказ, що однак, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його діянь за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з доводами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника про недоведеність винуватості ОСОБА_2 та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, яке полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп'яніння, підтверджується наступними доказами.

Відповідно до відомостей, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 071579 від 25.11.2018, ОСОБА_2 25.11.2018 року о 5 год. 10 хв. в. Запоріжжі по вул. Сікорського, 315, керував автомобілем «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Водій від керування відсторонений, шляхом постановки автомобіля на стоянку (а.с. 1).

Всупереч доводів апеляційної скарги протокол складений відповідно до п.1 ст. 255 КУпАП уповноваженою на те особою - посадовою особою Національної поліції (інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Пермяковим М.О.).

Зміст протоколу відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема у ньому зазначені прізвища, імена, по батькові свідків, адреси їх проживання, протокол підписаний ними та особою, відносно якої протокол складений. Зауважень ОСОБА_2 щодо змісту протоколу і пояснень по суті правопорушення протокол не містить.

Положення ст. 256 КУпАП не вимагають зазначення у протоколі відомостей про долучення до нього документів, відеозапису правопорушення, та інших доказів по справі.

Саме на цей протокол про адміністративне правопорушення посилався в постанові суд першої інстанції як на доказ, оскільки інших протоколів матеріали справи не містять, а встановлені судом фактичні обставини справи відповідають відомостям, що викладені у протоколі.

Викладеним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.

У протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті інспектора поліції Пермякова М.О., направленні особи на огляд вказані ознаки алкогольного сп'яніння, виявлені у ОСОБА_2: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода та млява мова (а.с. 1-3). Хоча дві останніх ознаки не повній мірі відповідають ознакам алкогольного сп'яніння, викладеним в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015, проте за своїм характером співвідносяться із визначеними інструкцією ознаками «порушення координації рухів», «порушення мови» та, з урахуванням виявленого запаху алкоголю з порожнини рота водія, не залишають у суду сумнів щодо наявності таких ознак у ОСОБА_2

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння № 5273, який проведений на вимогу ОСОБА_2, також вказує на наявність ознак сп'яніння (лікарем у висновку вказано, що «встановлено факт вживання алкоголю 0,14 %») (а.с. 11).

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місті зупинки та у закладі охорони здоров'я підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 4, 5).

Суд не знаходить суперечностей в показаннях свідків, про що наведено в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, письмові показання свідків як документи віднесені до джерел доказів. У суду не було підстав не довіряти письмовим поясненням свідків, а апелянтом не наведені ймовірні причини обмови ОСОБА_2 з боку свідків.

Доданий до протоколу відеозапис також свідчить про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місті зупинки та у закладі охорони здоров'я в присутності двох свідків (а.с. 15).

В апеляційній скарзі викладені заперечення щодо відсутності даних про сертифікацію засобу, за допомогою якого зроблений відеозапис, проте зміст ст. 251 КУпАП свідчить, що доказами можуть бути показання будь-яких технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 р. містить вимогу щодо сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише стосовно спеціальний технічних засобів, які використовуються при проведенні огляду на стан сп'яніння (Розділ ІІ Інструкції).

Тобто, законодавством не передбачені вимоги щодо обов'язкової сертифікації засобів, що мають функцію відеозапису.

Можливість використання технічних засобів, що мають функцію відеозапису, надана поліції приписами ст.ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 змінив свою позицію, зазначивши, що він взагалі не керував транспортним засобом, автомобіль стояв не рухаючись.

Проте такі твердження спростовуються рапортом поліцейського, відповідно до якого екіпаж поліції у зв'язку із введенням планом «Сирена» знаходився на перехресті траси М-18 та вул. Сикорського. Повз них проїхав автомобіль «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який застосував екстрене гальмування і його розвернуло. Екіпаж поліції наздогнав автомобіль та зупинили його. За кермом був ОСОБА_2 (а.с. 2).

Апеляційний судом перевірені доводи скарги ОСОБА_2 щодо порушення порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Пунктом 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008 р. встановлено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров'я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Аналогічні положення містить п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначене речення дослівно відображено також у п. 6 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015.

Аналіз вказаного речення із застосуванням граматичного способу тлумачення права приводить до висновку, що заклад охорони здоров'я це не місце, де особа відмовляється від проходження огляду, а заклад, в якій водія направляє поліцейський для проходження такого огляду. В противному випадку вказана норма була би побудована таким чином: «У разі відмови в закладі охорони здоров'я водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду».

Отже, законодавством не передбачено, що відмова від проходження огляду на стан сп'яніння може бути висловлена водієм лише в закладі охорони здоров'я, а тому безпідставним є твердження апеляційної скарги про те, що водія мали б доставити до медичного закладу разом зі свідками.

Вказаними нормативними актами не передбачено обов'язку поліцейського складати акт огляд на стан сп'яніння у разі відмови особи від проходження огляду, а тому відсутність акту огляду на стан сп'яніння в матеріалах справи відповідає фактичним обставинам справи.

Оскільки судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР України, вказане діяння підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з якої адміністративним правопорушенням є як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані, так і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначене спростовує думку ОСОБА_2, що лише згода водія транспортного засобу з результатами огляду на стан сп'яніння є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї наведені доводи про відсутність у екіпажа поліції газоаналізаторів Драгер та відсутність дозволів для застосування таких спеціальні технічні засоби на території України.

Як вбачається із відповіді Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 22.12.2018, що додана ОСОБА_2 разом із доповненнями до апеляційної скарги, дійсно патрульний екіпаж у складі Пермякова М.О., Хмарюк А.Я. не мали при собі газоаналізаторів Драгер, інший екіпаж газоаналізатори не підвозив з огляду на те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду. З тих самих підстав не надавалася свідоцтво про повірку технічного засобу, бо це документ є індивідуальним до кожного газоаналізатора.

Апеляційний суд не вважає за потрібне перевіряти доводи апеляційної скарги про відсутність дозволу Мінекономорозвітку (Держспоживстандарту) та МОЗ на використання спеціальний технічний засіб для визначення стану алкогольного сп'яніння, оскільки поліцейським не застосовувався такий спеціальний технічний засіб у зв'язку із відмовою ОСОБА_2 від проходження огляду.

Виходячи із положень ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, визначених процесуальним законом.

Вказані засади кореспондуються із тим, що відповідно до ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 не заявляв клопотань про виклик свідків та поліцейського, який склав протокол, а тому доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду та порушень рівності учасників процесу є безпідставними.

Апеляційний суд роз'яснив ОСОБА_2 права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі, користуватися професійною допомогою адвоката, допитати в судовому засіданні свідків, повторно дослідити докази.

Тобто, ОСОБА_2 були створені усі умови для реалізації його процесуальних прав.

ОСОБА_2 та його представник після роз'яснення такого права не стали заявляти клопотання про виклик поліцейського, та свідків. При цьому зазначили, що свідків не має сенсу викликати, оскільки в їх поясненнях нічого не має, що відноситься до справи, адже свідки підтвердили лише відмову від проходження огляду.

Оскільки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, була надана можливість шляхом допиту свідків, поліцейського, що склав протокол про адміністративне правопорушення, та повторного дослідження доказів спростувати висновки суду першої інстанції, від реалізації якої ОСОБА_2 відмовився, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги щодо фактичних обставин справи необґрунтованими та безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про невідповідність змісту постанови районного суду вимогам ст. 283 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова суду повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, крім того, всупереч доводів апеляційної скарги судом зазначено розмір штрафу та порядок його сплати, у тому числі зазначені реквізити для оплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

В той же час Законом України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VIII від 14.07.2015 внесені відповідні зміни, у тому числі до КУпАП.

Так, статтю 258 КУпАП «Випадки коли, протокол не складається» доповнено частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі

Тим сам Законом статтю 283 КУпАП після другої частини доповнено частиною такого змісту: «Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу».

Аналіз вказаних змін приводить до висновку, що вимоги ч. 3 ст. 283 КУпАП щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, стосується лише постанов, які виносяться органами Національної поліції, оскільки відповідно до змін у ст. 258 КУпАП у таких випадках протокол не складається, та постанова повинна містити деякі додаткові відомості, які зазвичай зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що зміст постанови суду не відповідає вимогами ст. 283 КУпАП.

Не свідчить про порушення норм матеріального або процесуального права, що визначені КУпАП, і доводи апеляційної скарги про те, що суддя розглянув справи у своєму кабінеті, без здійснення аудіофіксації процесу, та не надягаючи мантії, а тому такі твердження апелянта не є підставою для скасування постанови.

Стягнення судового збору з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, узгоджується із положеннями 40-1, ч. 7 ст. 283 КУпАП щодо необхідності зазначення у постанові суду (судді) про накладення адміністративного стягнення про стягнення судового збору з особи, щодо якої її винесено, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» та ч. 2 ст. 4 вказаного закону, відповідно до якої у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто судовий збір стягується не за оскарження постанови, як зазначає апелянт, а справляється у разі винесення судом рішення про накладення адміністративного стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, встановивши відсутність обставин, які обтяжують чи пом'якшують відповідальність особи, взявши до уваги характер правопорушення і врахувавши, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а тому додана апелянтам виробнича характеристика на вид і розмір накладеного стягнення вплинути не може.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити із мотивувальної частини постанови суду посилення як на доказ на акт огляду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/7294/18