Справа № 712/7278/19
Провадження №3/712/1774/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року суддя Соснівського районного суду м.Черкаси Кончина О.І., з участю прокурора Лисика М.А. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , працюючої в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Черкаській області, головним спеціалістом відділу видатків, мережі та зведених показників бюджету за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2019 до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла адміністративна справа відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу видатків, мережі та зведених показників бюджету Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 № 1700-VII (далі по тексту - Закону), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, 11.01.2019 згідно договору купівлі - продажу № 6153/19/2477 від 11.01.2019 отримала дохід від продажу транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 115340 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01.01.2019, далі в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2ст.172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні не підтримав протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення не визнала та суду пояснила, що вона надала довіреність ОСОБА_2 07.03.2018 бути її представником та розпоряджатись автомобілем. Вона не знала про подальше передоручення і продаж автомобіля, а тому у неї не було умислу на приховування відомостей. Після того, як дізналась, що транспортний засіб 11.01.2019 продано та 15.02.2019 нею було отримано грошові кошти у сумі 115340 грн. від ОСОБА_2 про що свідчить розписка, одразу подала декларацію.

Суд, заслухавши прокурора, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції", у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, КпАП України передбачає лише дві форми вини: умисел або необережність.

Згідно з ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч. 1 ст. 11 КУпАП).

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисно або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Відповідно до вимогст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, зазначено, що суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язаних з корупцією, повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з`ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі. Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням останньою завдань і функцій держави.

Диспозиція ч.2 ст.172-6 КУпАП передбачає настання відповідальності у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п.3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України, обов`язковими ознаками за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб`єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і заст.172-6 ч.2КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Тобто, за змістом ч.2 ст.172-6КУпАП конструктивною ознакою суб`єктивної сторони неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані є вина особи у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З протоколу про адміністративне правопорушення та досліджених доказів не вбачається наявність умисної форми вини ОСОБА_1 в частині несвоєчасного неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, наявність такого умислу не доведена прокурором і в ході розгляду справи в суді.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1статті 3 Закону України№1700-VII «Про запобігання корупції», оскільки перебуває на посаді головного спеціаліст відділу видатків, мережі та зведених показників бюджету Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області.

07.03.2018 ОСОБА_1 було надано довіреність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якою уповноважила останніх, бути представниками та представляти її інтереси щодо вчинення правочинів щодо користування, експлуатації, продажу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 05.07.2013 ВРЕР ДАІ м. Рівне ВДАІ УМВС України в Рівненській області, транспортним засобом типу хетчбек-В, автомобіля марки FORD, модель FIESTA, 2007 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 строком на 1 рік, яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області.

Після чого між філією ТОВ Торговий Альянс та ОСОБА_1 (в особі ОСОБА_4 ) укладено договір комісії 6153/19/2477 від 11.01.2019, згідно якого комісіонер зобов`язується за комісійну плату в сумі 300 грн., вчинити за рахунок комітента ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 продажу транспортного засобу марки FORD FIESTA, д.н.з. НОМЕР_1 року випуску за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 115340,00 грн. В подальшому вищезазначений автомобіль 11.01.2019 було продано ОСОБА_5 , по що свідчить договір купівлі продажу № 6153/19/2477 від 11.01.2019.

Незважаючи на те, що довіреність не є правовстановлюючим документом, який посвідчує перехід права власності від однієї особи до іншої, в судовому засіданні було встановлено, що фактично відбувся правочин по відчуженню транспортного засобу за який ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 115340,00 грн., про що свідчить розписка від 15.02.2019.

Тобто, вимоги ч. 2 ст. 240 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника), повіреним ОСОБА_2 , в даному випадку не були виконані.

Матеріали справи не містять підтвердження того що ОСОБА_1 була обізнана про те, що переданий транспортний засіб в порядку передовіри ОСОБА_2 , який в свою чергу здійснив його подальше відчуження ОСОБА_5 , і що їй було відомо про таке відчуження до моменту вручення протоколу про адміністративне правопорушення, також не надано таких доказів і уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою.

Вказані доводи ОСОБА_1 не спростовані ні прокурором в судовому засіданні, ні матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведені вище обставини об`єктивно свідчать про те, що без повідомлення повіреним ОСОБА_2 якому передано автомобіль в порядку передовіри, який в свою чергу здійснив його подальше відчуження, ОСОБА_1 не могла знати про такий факт та повідомити про нього у десятиденний термін НАЗК, що підтверджує відсутність в її діях умислу, спрямованого на несвоєчасне неповідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Слід також зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу та корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, п.1 ч.1 ст. 247 , ст.250 п.1 ч.1 ст. 284, ст.287 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити, з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена, на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови в апеляційний суд Черкаської області.

Суддя Соснівського

районного суду міста Черкаси О.І.Кончина