Номер провадження: 33/813/227/19
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Ковязіної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника Одеської митниці Державної фіскальної служби України - Ткаченко О.В. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення ПМП №2865/50000/18 від 17 вересня 2018 року вбачається, що 17.09.2018 року у оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» проходила митний контроль гр. ОСОБА_2, яка відбувала з України до Ізраїлю рейсом №787 сполученням «Одеса-Телявів».

Формою проходження митного контролю гр. ОСОБА_2 обрала проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявила про відсутність у неї товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину гр. ОСОБА_2 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу інспектора митниці пред'явити наявні у неї валютні цінності, гр. ОСОБА_2 надала наявну у неї іноземну валюту. Після перерахунку валюти було встановлено, що загальна сума складає 13 060 доларів США та 500 євро, що на 1 360 доларів США та 500 євро перевищує обмежену Національним Банком України норму.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_2 порушено порядок проходження митного контролю «зеленим коридором», чим вчинено порушення митних правил відповідальність за яке встановлено ст. 471 МК України. У в'язку з цим посадовою особою митниці у відношенні гр. ОСОБА_2 було складено протокол про порушення митних правил №2865/50000/18, яким у гр. ОСОБА_2 вилучено валюту у кількості 1 360 доларів США та 500 євро.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 рокуОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн., без конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №2865/50000/18 у розмірі 1 360 доларів США та 500 євро повернуто ОСОБА_2 або її законному представнику у встановленому законом порядку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою, в зв'язку з малозначністю вчиненого нею правопорушення звільнити від адміністративної відповідальності та обмежитись щодо неї усним зауваженням.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) під час вчинення правопорушення ОСОБА_2 перебувала у стані сильного душевного хвилювання в результаті прийому медичних препаратів; 2) умислу приховувати грошові кошти від митних органів вона не мала; 3) ОСОБА_2 щиро розкаялася у скоєному адміністративному правопорушенні; 4) правопорушення є малозначним.

Представник Одеської митниці ДФС Ткаченко О.В. також звернувся з апеляційною скаргою на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови суду, ухвалення нової, про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 грн. та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - валюти у сумі 1360 доларів США та 500 євро.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки хоча в судовому засіданні приймав участь, копію постанови отримав 12.12.2018 року.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 06 грудня 2018 року, копію оскаржуваної постанови було отримано представником апелянта Ткаченко О.В. 12.12.2018 року, про що в матеріалах адміністративної справи міститься розписка (а.с.52).

Апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку Ткаченко О.В. було подано 19.12.2018 року (а.с.63).

Виходячи з наведеного, клопотання представника Ткаченко О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС Ткаченко О.В. обґрунтовує наступними доводами: 1) керуючись нормою санкції статті 471 МК України, вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_2 накладення штрафу з конфіскацією валюти; 2) в порушення Інструкції НБУ вивезення за межі України готівки в сумі, що перевищує ліміт 10000 євро, ОСОБА_2 не надано доказів зняття готівки з власного рахунку. Тобто жодного дозвільного документа на вивезення валюти понад встановленої норми правопорушник не мала.

В судовому засіданні представник Одеської Митниці ДФС - Ткаченко О.В. наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_2, просив відмовити у її задоволенні.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання сповіщалася належним чином.

11 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшла її заява №701/19 від 08.02.2019 року про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні, зазначено, що підставою неприбуття до суду є відрядження до м. Києву з метою участі у проведенні процесуальних дій. Також зазначено, що ОСОБА_2 не може прибути в судове засідання в зв'язку з хворобою.

Оскільки належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні до апеляційного суду не надано, тому правових підстав для задоволення заяви про відкладення розгляду справи немає.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП обов'язок суду з'ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 17.09.2018 року у оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» проходила митний контроль гр. ОСОБА_2, яка відбувала з України до Ізраїлю рейсом №787 сполученням «Одеса-Телявів».

Формою проходження митного контролю гр. ОСОБА_2 обрала проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявила про відсутність у неї товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину гр. ОСОБА_2 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу інспектора митниці пред'явити наявні у неї валютні цінності, гр. ОСОБА_2 надала наявну у неї іноземну валюту.

Після перерахунку валюти було встановлено, що загальна сума складає 13 060 доларів США та 500 євро, що на 1 360 доларів США та 500 євро перевищує обмежену Національним Банком України норму.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_2 порушено порядок проходження митного контролю «зеленим коридором», чим вчинено порушення митних правил відповідальність за яке встановлено ст. 471 МК України. У в'язку з цим посадовою особою митниці у відношенні гр. ОСОБА_2 було складено протокол про порушення митних правил №2865/50000/18, яким у гр. ОСОБА_2 вилучено валюту у кількості 1 360 доларів США та 500 євро.

У відповідності до Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Держмитслужби України від 18.02.2006 року №137, «зелений» коридор - це зона спрощеного митного контролю, яка є частиною зони митного контролю на території (у приміщенні) аеропорту, облаштована належним технічним та інформаційним обладнанням і призначена для здійснення в спрощеному порядку митного контрою товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, не підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також оподаткуванню й на переміщення яких через митний кордон України не встановлено заборони або обмежень.

Згідно з п. 1.9 даних Правил, громадянин самостійно приймає рішення про проходження спрощеного митного контролю чи митного контролю з поданням митної декларації - «зеленим» чи «червоним» коридором.

Митний контроль предметів громадян закінчується з моменту переміщення цих предметів за межі зони митного контролю - у разі обрання громадянином «зеленого» коридору; відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим» коридором, - з моменту перетину громадянином білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари, не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчать про факти, що мають юридичне значення.

Згідно з санкцією ст. 471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами порушення є товари, переміщення яких обмежено, - також конфіскацією цих товарів.

Питання щодо обмеження ввезення на митну територію України та вивезення за її межі валютних цінностей, порядку переміщення їх через митний кордон та визначення граничних сум, які підлягають письмовому або усному декларуванню, регламентовані ст. 197 МК України та Інструкцією про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року №148.

Згідно з п. 1 ч. 2 даної Інструкції, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування органу доходів і зборів.

Пунктом 7 ч. 2 даної Інструкції передбачено, що фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщують через митний кордон України, відповідно до законодавства України.

Отже, об'єктивна сторона правопорушення, вчиненого ОСОБА_2, полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Посилання апелянта на перебування її в стані душевного хвилювання під впливом медичних препаратів апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Консультативний висновок №4/00879 від 17.09.2018 року лише підтверджує обставину звернення ОСОБА_2 до лікаря та необхідність планового обстеження за місцем проживання (а.с.32-33). Доказів перебування ОСОБА_2 під впливом ліків апелянтом не доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 скоїла адміністративне правопорушення без умислу та щиро розкаялася, були враховані судом першої інстанції та застосовані в якості пом'якшуючих обставин.

А саме, оскаржуваною постановою зазначено, щогр. ОСОБА_2 не розуміла протиправність своїх дій, не припускала можливості настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була це розуміти і передбачати тому, суб'єктивна сторона дій правопорушника визначена в протиправній необережності в формі недбалості.

Також суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставини, які пом'якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття, а також легальність походження грошових коштів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Одночасно, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно малозначності правопорушення є безпідставними, оскільки не спростовують факту скоєння останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Щодо доводів апеляційної скарги представника Одеської митниці ДФС Ткаченко О.В.

Представник митниці в апеляційній скарзі наполягає, що особа яка притягується до адміністративної відповідальності, винна у вчиненні адміністративного правопорушення, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому необхідно притягнути її до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, та застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу та конфіскації.

Відповідно до пояснень представника ОСОБА_2, наданих в суді першої інстанції валюта, яка переміщувалась гр. ОСОБА_2 через митний кордон України має легальне походження, оскільки є заробітною платою її чоловіка - ОСОБА_5 На підтвердження цього було надано щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, з якої вбачається, що заробітна плата отримана за основним місцем роботи складає 239 597 грн. Крім цього, гр. ОСОБА_5 має готівкові кошти у розмірі 150 000 доларів США та кошти, розміщені на банківських рахунках у розмірі 167 792 грн. Тому, з урахуванням цивільного законодавства, вказані кошти є спільною власністю подружжя.

Таким чином, встановлено легальне походження грошових коштів, які були вилучені у гр. ОСОБА_2

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно - правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, a також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Зазначеним рішенням ЄСПЛ встановлено, що судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на повагу власності.

Згідно з Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В даному випадку майном правопорушника є грошова сума в доларах США та євро, яка, на думку представника митниці, підлягає конфіскації.

За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив правопорушник, полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання Європейський суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь - яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз та вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Крім того, сума, яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10 000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.

Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення. Зокрема, в даному випадку, правопорушник не дотримався вимог, щодо внесення відомостей до митної декларації, а не вчинив будь - якого іншого правопорушення, яке можна припустити (наприклад відмивання грошей або ухилення від сплати мита податків, тощо).

Крім того, сума, яку митний орган вимагає конфіскувати у правопорушника є для нього значною, а шкода, яку він потенційно міг завдати органам влади - незначна, оскільки він не ухилився від сплати мита та інших зборів і не завдав держані ніякої шкоди, а процедура декларування, яку він порушив має лише регулятивний характер.

Враховуючи легальне походження грошових коштів, які були вилучені у гр. ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім в даному випадку є накладення стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Поновити строк представнику Одеської митниці Державної фіскальної служби України - Ткаченко О.В. на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Державної фіскальної служби України - Ткаченко О.В. залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду О.Г.Журавльов