Справа №583/3707/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 33/816/534/19 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. ,розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік у зв`язку з тим, що він 26 серпня 2019 року о 23-43 годині, знаходячись в м. Охтирка по пров. Лісному поблизу буд № 3, керував транспортним засобом «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер 6820», результат тесту 1,01 проміле, чим ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КупАП. В обґрунтування вказаних вимог апелянт зазначає, що пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він бажав в медичному закладі, а не на за допомогою газоаналізатора. Вказує, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик свідків, які могли пояснити яким чином відбувалося складання протоколу відносно нього та який вид огляду йому пропонували пройти, що має значення для з`ясування того, чи не було під час проведення таких дій поліцейськими допущено порушень, які мають значення для об`єктивного розгляду даного провадження. Також ОСОБА_1 скаржиться на порушення його права на захист, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме вид огляду він має пройти на вимогу поліцейського та у який спосіб, тому він не мав можливості надати однозначну відповідь, так як обвинувачення йому не було зрозумілим. Таким чином, вважає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він є недійсним, а протокол недопустимим доказом.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за наведених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєному підтверджується даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 277630 від 26 серпня 2019 року, відповідно до змісту якого 26 серпня 2019 року о 23-43 год., знаходячись в м. Охтирка по пров. Лісному поблизу буд № 3, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Викладені в протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються роздрукованим висновком газоаналізатора «Драгер», згідно з яким у результаті тесту проведеного з ОСОБА_1 прилад зафіксував 1,01 проміле алкоголю (а.с.2). Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. У поясненнях до протоколу зазначив, що пояснення надасть в суді. При цьому, жодних зауважень до протоколу не вказав. (а.с.1).

Доводи апелянта про невідповідність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.ст.256, 266 КУпАП не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, даний протокол складений уповноваженою на те посадовою особою, за своїм змістом протокол відповідає положенням ст.256 КУпАП, п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 з наступними змінами та містить в собі всі необхідні відомості.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в протоколі не сформульовано суті правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , то вони є необґрунтованими. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що він притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що і становить об`єктивну сторону даного правопорушення. Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, та встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України (у редакції постанови КМУ № 161 від 22 березня 2017 року), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Згідно з передбаченою законодавством України процедурою, огляд водія на стан алкогольного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків (ч.2 ст.266 КУпАП). Результати огляду зазначаються у відповідному в акті. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст.266 КУпАП). Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і проводиться в присутності поліцейського (ч.4 ст.266 КУпАП).

Діючи відповідно до вищезазначених вимог закону, поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу. Оскільки порушник погодився на цей вид огляду та прилад зафіксував позитивний результат, то поліцейськими належними чином був встановлений факт перебування ОСОБА_1 під час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що й було йому інкриміновано у протоколі.

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України вважаю, що складаючи відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, працівники поліції дотримались у повному обсязі усіх процесуальних вимог закону, тому цей протокол є належним та допустимим доказом.

Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними у матеріалах провадження письмовими пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з якими вони були присутні в той час коли ОСОБА_1 погодився пройти огляд за допомогою газоаналізатора, який показав позитивний результат (а.с.4-5), також рапортом поліцейського УПП в Сумській області Толкачова Б.О. та відеофайлами з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачаються обставини даного адміністративного правопорушення щодо керування водієм ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, перевірка цієї інформації з виявленням у водія ознак сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», у результаті продуття якого прилад відобразив 1,01 проміле та подальша фіксація правопорушення (а.с.6-8).

Вказані докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджується між собою.

Такими, що не заслуговують на увагу є й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він бажав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а не на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів.

Як вже зазначалось, відповідно до положень ст.266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.6 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Матеріалами провадження, зокрема, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських підтверджується факт вільного волевиявлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу відповідно до вимог закону, у результаті якого було встановлено його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Із вищевказаної норми закону вбачається законодавчо закріплена можливість водія погодитись на проведення огляду на місці чи відмовитись від такого огляду.

ОСОБА_1 добровільно, за відсутності будь-якого примусу пройшов огляд з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора, тому посилання апелянта щодо проходження огляду в медичному закладі є безпідставними.

Необґрунтованими вважаю і доводи ОСОБА_1 щодо відмови у задоволенні його клопотання про виклик свідків.

Так, з матеріалів провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП вбачається, що свідки, які були присутні під час проведення огляду на стан сп`яніння даної особи викликались судом першої інстанції, однак до суду не з`явились. При цьому, від ОСОБА_3 до суду надходила заява, в якій він зазначав, що у повному обсязі підтримує свої письмові пояснення, надані поліцейським під час проведення огляду ОСОБА_1 та зазначив, що дійсно цей водій у його присутності продував алкотестер і результат був позитивний (а.с.36).

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 про те, що судом не було викликано інших осіб, присутніх на місці зупинки його транспортного засобу, то з цього приводу суддя дійшов висновку про спробу затягування розгляду справи стороною захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності. Так, у суді першої інстанції дане провадження відкладалось 8 разів, 2 з яких через неповідомлення ОСОБА_1 та ще 5 за клопотаннями його чи захисника. При цьому, у судовому засіданні від 20 листопада 2019 року стороною захисту знову були заявлені клопотання про відкладення розгляду даного провадження з декількох підстав, а саме, через необхідність виклику вищезазначених осіб, у зв`язку з участю захисника в іншому судовому процесі, а також через хворобу ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи неодноразове відкладення даного провадження та визначений законом тримісячний строк розгляду проваджень у справах про адміністративні правопорушення, вважаю обґрунтованою відмову суду у задоволенні цих клопотань, оскільки у сторони захисту була можливість завчасно заявити клопотання про виклик вищезгаданих осіб раніше. І крім того, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та іншими доказами у справі достовірно підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, тому пояснення свідків не мали б ключового значення для встановлення істини у справі, оскількиці особи перебувають з ОСОБА_1 у приязних стосунках

При цьому, вважаю необхідним наголосити, що у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини у справі «Смірнов проти України» зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких підстав, будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували обмеження чи порушення права на захист ОСОБА_1 у ході апеляційного перегляду не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 20 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 , всупереч тверджень апелянта, ґрунтуються на оцінці всіх доказів по справі, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з урахуванням вимог ст.33, ч.1 ст.130 КУпАП та в межах строків, встановлених ст.38 цього Кодексу.

За таких обставин приходжу до висновку, що постанова судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.

.