Провадження № 33/824/1729/2019 Головуючий у 2 інстанції Гайдай Р.М.
Категорія ст. 471 МК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС за довіреністю Клімова С.Г. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року, якою

громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Туреччина, м. Ізмір, зареєстрований та постійно проживає: АДРЕСА_1 , працює: лікар, паспорт громадянина Туреччини для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 10 вересня 2015 р., орган, що видав: Pinarhisar , -

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

Постановлено вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 0846/12500/18 від 13 листопада 2018 року готівку в розмірі 8040 (вісім тисяч сорок) євро - повернути громадянину Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) .

Постановлено стягнути з громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. та понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 41 грн. 59 коп. на користь Київської митниці ДФС.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1) притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що13 листопада 2018 року о 20 годині 25 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Туреччини ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ), що прибув з Туреччини, м. Стамбул літаком авіакомпанії «Turkish Airlines», рейсом № НОМЕР_2 , своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 10000 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 18 040 євро, що знаходились: 300 євро у гаманці, а решта - 17 740 євро містилися у кишені натільної сумки, що знаходилася на поясі пасажира.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) вказана валюта належить йому особисто.

Пасажир обрав проходження митного контролю "зеленим коридором", де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 10 000 євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 8 040 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційні зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для нерезидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27 травня 2008 року зі змінами, та мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

У зв`язку з цим працівниками митниці складено протокол про порушення митних правил № 0846/12500/18 один примірник якого вручено під підпис ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) і в якому було зазначено про час та місце розгляду справи про порушення митних правил.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС за довіреністю Клімов С.Г. просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )визнати винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та конфіскації затриманої по справі валюти у сумі 8040 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення в даній справі необхідно звернути увагу на позицію Верховного суду України. Така позиція викладена в офіційному виданні - «Віснику Верховного суду» (№ 11 за 2014 рік) у статті «Особливості застосування конфіскації грошових коштів як адміністративного стягнення за порушення митних правил «зеленого коридору» в якій зокрема викладено: що, розглядаючи справу про притягнення громадянина (як резидент, так і не резидента) до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, суд повинен не формально слідувати приписам санкції цієї статті в частині конфіскації товарів (безпосередніх предметів правопорушення), а в кожному конкретному випадку давати оцінку можливості проведення такої конфіскації з огляду на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Крім того, у справах про адміністративні правопорушення за ст. 471 МК України при вирішенні питання про конфіскацію слід надавати перевагу загальному, «знеособленому» висновку ЄСПЛ, наведеному в п. 33 згаданого рішення, про те, що декларування запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства. слід також пам`ятати, що санкція ст. 471 МК України як у частині основного, так і додаткового стягнення, виконує не лише каральну функцію щодо власне порушника, а і превентивну функцію як до самого правопорушника, так і до невизначеного кола інших осіб.

Заслухавши представника Київської митниці ДФС за довіреністю Захарова А.О., котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, захисника ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - адвоката Левчишину О.В., котра заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та просила постанову суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за обставин, викладених в постанові, ґрунтуються на оцінці досліджених під час розгляду провадження доказів і не є предметом апеляційної перевірки, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються.

З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення встановлено, що проаналізувавши всі представлені сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої готівки в розмірі 8040 євро, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 8040 євро), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, правильно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність. При цьому, шкода, яку ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції проаналізувавши відповідні документи, обґрунтовано прийшов до висновку, що конфіскація вилучених грошових коштів буде сприяти лише погіршенню матеріального становища громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що дійсно, грошові кошти, які громадянин Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) перевозив з собою належать йому особисто і що останній вчинив дане правопорушення з необережності, у зв`язку з власною необізнаністю митних правил України.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - адвокат Левчишина О.В. надала пояснення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) перекладені з турецької мови на українську мову, згідно яких останній вказав, що він ввіз гроші в Україну для оплати навчання, та на підтвердження надав договір № 29/2018 про навчання в клінічній ординатурі від 03 грудня 2018 року.

Таким чином, враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання представника Київської митниці ДФС за довіреністю слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі апелянт, під час апеляційного розгляду не встановлені.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС за довіреністю Клімова С.Г. - залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року, якою громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай