Справа № 445/629/19
П О С Т А Н О В А

10 квітня 2019 року суддя Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М. В. розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли із Золочівського ВП ГУ НП України у Львівській області відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.04.2019 року близько 10 годині 15 хвилин в с.Плугів Золочівського району Львівської області здійснював продаж риби (копченої,сушеної) без дозвільних документів, чим порушив вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

В суді правопорушник вину у скоєному правопорушенні визнав, та пояснив, що через важке матеріальне становище 10.04.2019 року він змушений був виїхати та продавати рибу, постійною торгівлею він не займається.

Суддя, вивчивши матеріали про адміністративне правопорушення у їх сукупності приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 164 ч. 1 КУпАП об'єктивна сторона цього правопорушення характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду

господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Згідно вимог статті 3 Господарського кодексу України (надалі ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Положеннями ч. 1 ст. 58 ГК України визначено, що суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

З огляду на приписами ч.1 ст.1 Закону України від 7 лютого 1991 року «Про підприємництво», поняття «підприємництво» визначене як безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Тобто однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення.

Об'єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення виражається у таких формах: 1) провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання; 2) провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. При цьому, господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

При цьому, як вбачається з роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, як правило з метою отримання прибутку (комерційна діяльність).

Підприємницька ж діяльність є одним з видів господарської діяльності, яка полягає в самостійній, систематичній, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.

Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона (в тому числі й продаж товарів) здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.

Разом з тим з роз'яснень викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року)і на власний ризик.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що відповідальність за ч. 1ст. 164 КУпАП настає лише в разі доведення систематичної діяльності особи, направленої на отримання доходу.

Матеріалами адміністративної справи, складені відносно ОСОБА_1, не підтверджується факт зайняття ним господарською діяльністю, а вбачається порушення у виді торгівлі з рук у невстановлених місцях, яке регулюється нормами ст.160 ч.1 КУпАП.

Так, ст 160 КУпАП, передбачено відповідальність за торгівлю з рук в невстановлених місцях.

З матеріалів адміністративного правопорушення та пояснень правопорушника, він здійснював торгівлю на обочині дороги в с. Плугів Золочівського району Львівської області.

Згідно ст.ст.9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Орган, який складав протокол, вважаю, що прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 164 КУпАП.

Однак, зазначене не перешкоджає притягненню останнього до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 160 КУпАП.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 160 КУпАП, є суспільні відносини в сфері торгівельної діяльності. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Суб'єктами правопорушення можуть бути як працівники сфери торгівлі, так і громадяни.

Тому вважаю, що дії ОСОБА_1В слід вірно кваліфікувати за ч.1ст.160 КУпАП, а не за ч.1 ст. 164 КУпАП.

Отже, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.160 КУпАП-торгівлю з рук у невстановленому місці, а саме: на обочині дороги в с.Плугів Золочівського району Львівської області.

При обранні виду стягнення, суд враховує характер правопорушення, обставини його вчинення, з урахуванням чого застосовує адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації предмета торгівлі.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 384,20 грн.

Керуючись ст. ст. 27, ч.1 ст.160, 164, 221, 249, 283 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.160 ч.1 КУпАП і застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу 119 грн. 00 коп., без конфіскації предмету торгівлі.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 грн. 20 коп..

Речові докази: вилучена риба, в кількості вказаній в заяві про вилучення від 10.04.2019 року, повернути ОСОБА_2

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:ОСОБА_3