ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/110/19 Головуючий в 1-й інстанції - Міщенко Т.М.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Цокала О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого охоронцем Магістраль Сервіс «ООО», який проживає за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_2 06.12.2018 року об 11 год. 00 хв., на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння (неприродна блідість обличчя, розширені зіниці ока, які не реагують на світло). Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на незаконність постанови та зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений не відносно нього, а відносно іншої особи ОСОБА_2. Судом не було з'ясовано чи мав сержант поліції ОСОБА_4 право на складання протоколу про адміністративне правопорушення (наказ або інструкція, затверджені відповідальними особами Мелітопольського ВП ГУНП України в Запорізької області). Вказує, що не надавав ніяких пояснень в протоколі, але суд не перевірив цей факт. Задовольняючи його клопотання про допит працівника поліції та свідків, які не з'явились в судове засідання, без повторного виклику вказаних осіб для їх допиту та доручення до матеріалів інших доказів, суд прийняв незаконне рішення. Також він мав намір заявити до суду клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є очевидцями вказаних подій, але суд позбавив його такої можливості, чим порушив його права, передбачені вимогами ст.268 КУпАП.

Крім того зазначає, що страждає хронічними захворюваннями, у зв'язку з чим у нього часто стомлений вигляд, бліде обличчя, погане самопочуття.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не приймав наркотичні засоби та не відмовлявся від медичного огляду.

Враховуючи викладене, просить допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Цокала О.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 свою провину не визнав та пояснив, що не вживав наркотичні засоби, від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров'я відмовився, оскільки не мав часу чекати на службовий автомобіль, який міг би доставити його до закладу охорони здоров'я.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 також провину свою не визнав та зазначив, що наркотичні засоби не вживав та не відмовлявся від медичного огляду на стан сп'яніння.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_2 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №380500 від 06 грудня 2018 року, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, його копію отримав, йому роз'ясненні права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння (а.с.5, 6).

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв'язку з тим, що не були допитані свідки та поліцейський, який складав протокол, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було лише пояснень цих свідків.

Більш того, за клопотанням ОСОБА_2 про допит свідків та працівника поліції ОСОБА_4, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, суд першої інстанції вжив заходів для виклику свідків та поліцейського та використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення зазначених осіб, однак зазначені особи в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені заздалегідь належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи.

Таким чином, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст. 130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння спростовуються матеріалами справи, а саме протоком про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_2 власноруч зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я у присутності двох свідків, та поясненнями цих свідків, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння та підстав сумніватися в правдивості їх пояснень у апеляційного суду немає.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №380500 від 06 грудня 2018 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. Будь-яких зауважень до протоколу від ОСОБА_2 не надходило, він власноруч розписався в протоколі.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу не надавши йому можливості заявити клопотання про допит свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чим порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені особи були в автомобілі разом з ОСОБА_2 та є зацікавленими особами, а в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 мав об'єктивну можливість в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, заявити зазначене клопотання, однак не скористався своїм правом, останнім не були заявлені жодні клопотання про допит зазначених свідків з обґрунтуванням необхідності їх виклику.

Отже, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж на спростування доказів у справі сторона захисту не надала ніяких доказів.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, у тому числі наявність деяких хвороб, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 320/10282/18