Справа № 264/6536/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2019 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Мирошниченко Юрій Михайлович, розглянувши матеріали, які надійшли з Бахмутського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 в за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 14.09.2019 року о 09 год. 20 хв. біля будинку № 83 по вул. Заозерній в м. Маріуполі працівниками поліції був зупинений ОСОБА_1 -о., який керував автомобілем «ЗАЗ 1102» державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи явні ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, звужені зіниці ока, сухість в порожнині рота). Від проходження медичного огляду у в наркодиспансері м. Маріуполь ухилився шляхом категоричної відмови в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

ОСОБА_1 -о. провину не визнав та пояснив, що 14.09.2019 року він керував автомобілем «ЗАЗ», повертався додому із малолітньою донькою. Його зупинили працівники поліції, запропонували на місці пройти огляд шляхом здачі аналізу (сечі), оскільки йому не повідомили причину зупинки а у автомобілі перебувала його малолітня донька він відмовився, зупинили двох свідків що б підтвердити його відмову та відпустили ОСОБА_2 стані наркотичного сп`яніння він не перебував, оскільки працює монтажником та періодично проходить медичний огляд про що надав відповідний сертифікат. Після його відмови здати на місці аналіз сечі у пластиковий стакан поліцейський не відсторонив його від керування автомобілем, на якому він залишив місце зупинки.

Свідок ОСОБА_3 надав суду пояснення, згідно яких, 14.09.2019 року він їхав на своєму автомобілі по вул. Заозерній в м. Маріуполі та був зупинений поліцейськими які запропонували йому бути свідком. Також був зупинений ще один водій. Поліцейський запитав у ОСОБА_4 про проходження огляду у нарколога на що отримав негативну відповідь. Явних ознак сп`яніння Вігран у ОСОБА_4 не помітив. Коли 14.09.2019 року Вігран знайомився та підписував свої пояснення в них фрази «так как факт употребления не отрицал» не було.

Провадження по справі про підлягає закриттю з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП виражається, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 ознак наркотичного сп`яніння надані до суду матеріали не містять, тоді як тільки за наявності таких ознак вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння може вважатись обґрунтованою. Один лише протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_4 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю інших доказів.

Крім того, відповідно до п. 1 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Однак надані суду матеріали не містять відомостей щодо виконання цього припису стосовно ОСОБА_4 , що є приводом для розумного сумніву щодо перебування його в стані сп`яніння.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи надані, одержані за відсутності сторони захисту, письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який суду надав пояснення, що не узгоджуються із поясненнями доданими до протоколу поліцейським.

Свідок ОСОБА_5 , неодноразово в судове засідання за викликом суду не з`явився.

Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Як висновок суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_6 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_4 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями ОСОБА_4 та свідка Віграна, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний судом і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Таким чином, наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеною, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 130, 280, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України закрити внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко