Справа № 428/176/19
Провадження №3/428/34/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., при секретарі Лисенко Л.Ю., за участю прокурора Сухіна Д.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки в Луганській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1, працюючої: Головний спеціаліст відділу дошкільної та загальної середньої освіти Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення № 3 слідує, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді Головного спеціаліста відділу дошкільної та загальної середньої освіти Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом, на якого поширюється дія Закону, примітки до статті 172-6 КУпАП, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно 02.04.2018 року о 14 годині 40 хвилин, без поважних причин, подала до офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив доводи викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, надав пояснення аналогічні тим, що містяться у письмовому висновку прокурора, просив закрити провадження відносно ОСОБА_1 оскільки вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, зазначивши, що ОСОБА_1 28.03.2018 вчинила дії, направлені на виконання обов'язку, передбаченого частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», своєчасно заповнивши усі розділи декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, після чого натиснула кнопку «Подати документ». Вказані обставини свідчать про відсутність суб'єктивної сторони правопорушення, що не враховано працівниками УЗЕ в Луганській області ДЗЕ НП України під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні провину не визнала, суду пояснила, що перебуває на посаді головного спеціаліста відділу дошкільної та загальної середньої освіти Департаменту освіти і науки Луганської облдержадміністрації з 22 березня 2016 року. Про обов'язок щорічно до 1 квітня подавати електронну декларацію їй відомо. 23 березня 2018 за допомогою електронного ключа я зайшла до свого особистого кабінету на офіційному веб-сайті НАЗК, створила чернетку е-декларації за 2017 рік. 28 березня 2018 особисто подала електронну декларацію, на екрані монітору було повідомлення про успішну подачу декларації за 2017 рік, однак лист на поштову скриньку про успішну подачу електронної декларації за 2017 рік не надійшов. 28.03.2018 перевірити на сайті https://public.nazk.gov.ua подачу декларації не було можливості бо сайт не працював. 29.03-30.03.2018 вона чекала повідомлення про подачу декларації, перевіряючи електронну пошту та переглядаючи в особистому електронному кабінеті вкладку «Мої повідомлення». 31 березня та 01 квітня 2018 року - вихідні дні. Зранку, 30.03.2018, доступ на сайт https://public.nazk.gov.ua було відкрито і вона перевірила наявність своєї декларації і дата стояла, яку я вказала раніше (28.03.2018). Була впевнена, що е- декларацію за 2017 рік подано. 02.04.2018, зайшовши на сайт https://public.nazk.gov.ua, декларацію не побачила. Цього ж дня телефонувала на гарячі телефони НАЗК, на електронну адресу направила електронний лист, у якому виклала свою проблему, але відповідь так і не отримала. Зателефонувала керівнику відділу правового забезпечення НАЗК Маркєєвій О.Д.(тел.+38(044)200-08- 37), яка в телефонному режимі повідомила, що дійсно, 28.03.2018 сайт не працював із-за технічних збоїв та порекомендувала подати е-декларацію повторно. Після повторного подання е-декларації за 2017 рік, одразу прийшло повідомлення на електронну адресу про те, що е-декларацію подано успішно, але дата 02.04.2018. Зазначила, що у своїх діях не мала умислу щодо несвоєчасного подання е-декларації за 2017 рік. Несвоєчасне подання сталося через технічні збої. Просила провадження по справі закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши учасників провадження, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З наданих матеріалів вбачається, що наказом Департаменту освіти і науки Луганської ОДА від 21.03.2016 № 35 С-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу дошкільної та загальної середньої освіти управління освіти та науки Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації та відповідно до особової картки держслужбовця ОСОБА_1 01.05.2016 присвоєно 9 ранг держслужбовця.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 «Про запобігання корупції» , ОСОБА_1 маючи 9 ранг держслужбовця та перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу дошкільної та загальної середньої освіти управління освіти та науки Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації є суб'єктом на яку поширюється дія цього Закону.

Даний факт учасниками процесу не заперечується.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точні відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 172-6 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП полягає у несвоєчасному подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати:

1) об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону "Про запобігання корупції", в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Однак ч.1 ст.45 Закону «Про запобігання корупції», визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону «Про запобігання корупції» тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено. За несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх, відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію.

Окрім того, суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації

Окрім того, вказана позиція висвітлена в роз'ясненнях спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З наданих документів вбачається, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік до НАЗК лише 02.04.2018 о 14:40, тобто з порушенням строку відповідно до вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». Дата публікації декларації на сайті співпадає з фактичною датою подання до Реєстру.

Так, з наданої інформації про послідовність дій ОСОБА_1 вбачається, що 23.03.2018 о 15:49:20 було створено нову декларацію на основі вже існуючої. Далі 23.03 та 28.03.2018 заповнювалися та переглядалися розділи.

28.03.2018 о 13:44:30 вона дійсно намагалася подати декларацію натиснувши кнопку «Подати документ», разом з тим, після запису «Подати документ» відсутній запис «подання документу підтверджено ЕЦП, документ подано».

Після цього, в період з 28.03.2018 по 02.04.2018 нею неодноразово здійснювалися перевірка документів та перегляд повідомлень, після чого було заповнено декларацію та натиснута кнопка «Подати документ» 02.04.2018 о 14:40:11. Про успішне подання свідчить запис «Декларацію успішно подано».

В підтвердження вчинення активних дії на подання декларації ОСОБА_1 також було надано скріншоти поштової скриньки, а саме направлення листів до НАЗК з висвітленням проблеми.

Тобто, ОСОБА_1 вчиняла активні дії, спрямовані на подання декларації, а причини несвоєчасного подання декларації суд визнає поважними.

З вищевикладеного вбачається, що доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_1 спрямованого на несвоєчасне подання декларації суду надано не було.

Суд наголошує, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. (ст.1 КУпАП).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування покладено на Національне агентство.

Крім того, розглядаючи дану адміністративну справу, суд також враховує наступні обставини.

При вирішенні даного спору слід також звернутися до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зважаючи на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, як джерело права.

В контексті практики вказаного суду, зокрема у рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникнути виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, суд дійшов висновку, що викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП і відповідно, відсутність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що є підставою для закриття провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник