ІМЕНЕМ УКРАЇНИ ПОСТАНОВА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
22 жовтня 2019 року місто Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Журавель О.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Білик Г.І. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з апеляційною скаргою захисника Білик Г.І., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року, -
Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , 8 березня 2019 року об 01 год. 30 хв. на 75 км автодороги Київ-Харків Баришівського району Київської області керував автомобілем SKODASUPERB, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці) та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Не погодившись з постановою Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року захисник Білик Г.І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, та скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП.
Пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року захисник мотивує тим, що ним подавалася апеляційна скарга у визначений законом строк, проте постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу захисника Білик Г.І. було повернуто, у зв`язку з тим, що апеляційна скарга захисника подана без підтвердження повноважень на оскарження постанови суду в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, безпосередньо не допитав свідків, за відсутності будь-яких пояснень ОСОБА_1 в матеріалах справи, його позицію не з`ясував, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.
Захисник стверджує, що за кермом автомобіля був товариш ОСОБА_1 По дорозі до Полтави, вони зупинились на узбіччі для справляння природних потреб, де до них під`їхали працівники поліції. Працівникам поліції ОСОБА_1 говорив, що автомобілем не керував, однак, вони на нього не реагували, між ними виник конфлікт, через деякий час ОСОБА_1 подзвонив своїм батькам, та сказав що у нього виник конфлікт з працівниками поліції та попросив їх приїхати. Коли батьки приїхали до ОСОБА_1 , батько написав розписку про те, що забрав автомобіль.
При цьому, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також поліцейського ОСОБА_5 , суд після задоволення клопотання, не допитував, та не досліджував обставин, які мають суттєве значення для розгляду трави.
Таким чином, на думку апелянта матеріали справи не містять беззаперечних доказів про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не відповідають дійсності.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Білика Г.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши викладені в ній доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновки експерта, тощо).

Однак при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично визнав ОСОБА_1 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, які він не мав можливості надати, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об`єктивну оцінку.

Так, притягуючи ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне, однак чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, суд в постанові не вказав.

У даному випадку, як було встановлено в апеляційному засіданні з пояснень ОСОБА_1 за кермов його автомобіля був ОСОБА_6 , а коли до них під`їхали працівники поліції, автомобіль знаходився в нерухомому стані, стояв на узбіччі дороги.

В апеляційне засідання було викликано свідка ОСОБА_6 , який пояснив наступне.

ОСОБА_6 зазначив, що 8 березня 2019 року на 75 км автодороги Київ-Харків Баришівського району Київської області керував автомобілем SKODA SUPERB, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його товаришу ОСОБА_1 , бо останній дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння. Коли вони зупинилися на узбіччі для справлення природних потреб, в цей час, до них під`їхали працівники поліції та затребували документи на транспортний засіб. При цьому, ОСОБА_1 говорив працівникам поліції, що транспортним засобом не керував, проте, працівники поліції, на нього не реагували та враховуючи, що автомобіль належить водію ОСОБА_1 на нього і склали протокол про адміністративне правопорушення.

До апеляційного суду також викликалися працівники поліції, зокрема, лейтенант поліції ОСОБА_5 , який складав адміністративний матеріал, для надання пояснень та встановлення істини у справі, проте, отримавши виклик до суду, що підтверджується зворотними повідомленнями з поштового відділення, з працівників поліції до суду ніхто не з`явився та відомості про неможливість прибути в судове засідання на адресу суду не надходили.

Враховуючи те, що притягнути особу до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, можливо лише тоді, коли ця особо безпосередньо керує транспортними засобом в стані алкогольного сп`яніння, а не перебуває в такому стані біля транспортного засобу.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом наданими доказами не доведено, тому, фактично вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена доказами, що наявні в матеріалах справи.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Поновити захиснику Білик Г.І. строк на апеляційне оскарження постанови Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року, апеляційну скаргу - задовольнити.

Постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.О. Журавель