Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/6/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Петров Р.І.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю захисника Бойко З.С., адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, непрацюючого, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, проживаючого АДРЕСА_1,

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровоського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2018 року визнано винним за те, що він 08.07.2018 року, о 19 год. 30 хв., ОСОБА_4, керував автомобілем НОМЕР_2, по вул. Г.Синиці в м. Кропивницькому в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» (тест № 3289 від 08.07.2018 року до протоколу серії БД № 237452), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.09.2018 року і закрити провадження у справі. Зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки він не керував автомобілем, а лише сидів у ньому біля свого будинку. Крім того, як свідок вказаний ОСОБА_5, а суд взяв до уваги пояснення ОСОБА_6 не дослідивши безпосередньо його пояснення. Також його захисником заявлялось клопотання про виклик свідків, але судом у клопотанні було відмовлено, чим порушено ст. 245 КУпАП. Суд при винесенні постанови не дослідив докази в повному обсязі, не надав належної оцінки дослідженим доказам, що призвело до винесення незаконної постанови.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_4 та його захисника Бойко З.С., який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно до оскаржуваного судового рішення ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, але таке рішення судді районного суду не можна визнати законним та обґрунтованими, з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення та про визнання ОСОБА_4 винним за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП, зокрема в зв'язку з неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, а лише сидів в даному автомобілі, який був припаркований біля його дому, коли до нього підійшли інспектори поліції, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини, які повідомив суду ОСОБА_4, фактично не були спростовані під час апеляційного розгляду за результатами допиту свідка ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що ОСОБА_4 раніше не знав. Вказує, що дана подія сталася в липні місяці. Він їхав на своєму автомобілі по району Старої Балашівки та його зупинили інспектори поліції та запросили бути свідком під час освідування ОСОБА_4 При ньому ОСОБА_4 продув алкотестер «Драгер». Потів він подзвонив своєму знайому ОСОБА_5 для того, що він також був свідком, на прохання інспекторів поліції. ОСОБА_5 приїхав вже після продуття алкотерстеру ОСОБА_4 десь хвилин через 15 та інспектори показали ОСОБА_5 результати роздруківки на принтері алкотестеру «Драгер». Також вказує, що не бачив керування ОСОБА_4 автомобілем, оскільки його зупинили коли авто ОСОБА_4 вже стояло припарковане біля будинку останнього. Чому в протоколі вказаний свідком ОСОБА_5, а не його знайомий ОСОБА_5 він не знає, анкетні дані ОСОБА_5 називав самостійно і що він казав не вірні дані він не чув, оскільки стояв осторонь на значній відстані. Але запевнив суд, що ОСОБА_5 він взагалі не знає і категорично засвідчує, що в той день він телефоновував саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який і приїхав на місце через 15-20 хв. Чому ОСОБА_5 ОСОБА_5 поліцейському вказав не свої анкетні дані та підписався в протоколі та поясненнях не за себе він пояснити не може, але знає, що у його товариша ОСОБА_5 є брат, якого звуть ОСОБА_5, він начебто старше ОСОБА_5, але особистого спілкування його з ОСОБА_5 ніколи не було, бо він його взагалі не знає. І в той день був присутнім при підписанні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_4 особисто тільки ОСОБА_5.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №237452 від 08.07.2018 року відносно ОСОБА_4, оформлення протоколу проводилося в присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Допитати свідка ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим, оскільки на неодноразові виклики до суду за зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях долучених до нього адресою та телефоном, свідок в суд не з'явився. Крім того, телефоном повідомив, що взагалі не знає хто зазначив його в протоколі як свідка, оскільки його на місці складання протоколу не було.

Апеляційним судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_5, який зазначений свідком в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактично не був присутній, а пояснення підписав ОСОБА_5, який зазначив в протоколі не свої справжні анкетні дані. Наведені обставини свідчать про наявність реальних сумнівів в правдивості змісту його пояснень, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, працівники поліції, всупереч вимогам Інструкції, залучили ОСОБА_5 в якості свідка при складанні протоколу щодо ОСОБА_4 не перевіривши його особу та зокрема анкетні дані, що вказує на недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення, що також підтверджено в апеляційній інстанції показаннями свідка ОСОБА_7

Таким чином, апеляційний суд констатує, що судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту свідка ОСОБА_5, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, з метою перевірки доводів апелянта та показань свідка ОСОБА_7 щодо відсутності двох свідків на місці події. Оскільки свідком складання протоколу зазначена одна особа, а фактично була присутня інша, пояснення зазначеного в протоколі свідка ОСОБА_5 апеляційний суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вони не були перевірені судом під час судового розгляду, що суперечить принципу безпосередності.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідали вимогам п. 6 Розділу ІІ Інструкції, відповідно до яких огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Крім того, під час апеляційного розгляду, судом був досліджений диск з відеозаписами з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані обставини проходження освідування ОСОБА_4

Положеннями ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» регламентований порядок використання нагрудних камер поліцейських.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 №100, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Апеляційним судом встановлено, що на відеозаписах, які містяться на диску, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, частково відображені події продуття ОСОБА_4 адкотестера «Драгер», але на них відсутні відомості щодо керування ОСОБА_4 автомобілем в стані алкогольного спяніння, оскільки запис розпочинається вже з моменту перевірки документів у водія ОСОБА_4, який вийшов з автомобіля, що стояв на узбіччі біля будинку, а не зафіксована сама подія керування ОСОБА_4 та присутність при огляді саме одного свідка, а не двох як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, на диску міститься три самостійні відеозаписи, які перериваються, а тому з них неможливо достовірно встановити чи були дотримані поліцейськими вимоги ст.266 КУпАП, тобто присутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідків відеозаписами не підтверджується, а тому цей відеозапис не відповідає вимогам Інструкції. Більш того зміст вказаних записів об'єктивно не підтверджує відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, керування ОСОБА_4 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. За таких умов зазначені відеозаписи апеляційний суд також визнає недопустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому факт перебування ОСОБА_4 з ознаками алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем, у передбаченому законом порядку встановлені не були.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку щодо безпідставності та передчасності прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_4 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко