КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352, 40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 16 липня 2018 року близько 09 години 30 хвилин по вул. Київській, 5, в с. Зазмє Броварського району Київської області, керував автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відповідно до встановленого порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є передчасною та підлягає скасуванню, оскільки неповно з'ясовано фактичні обставини справи. Суд відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, порушив право на захист, не забезпечив виклик свідків в судове засідання.

Так, апелянт зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності, без належного повідомлення про день та час розгляду справи, за відсутності будь-якої інформації про розгляд справи на сайті суду. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що протокол складено з порушенням вимог КУпАП, а пояснення свідків про відмову від його проходження медичного огляду на стан сп'яніння є сфальсифікованим.

Апелянт звертає увагу на те, що працівник поліції запропонував пройти йому тест за допомогою спеціального технічного засобу, від якого він відмовився, але наполягав пройти медичний огляд у відповідному медичному закладі. Однак, вказана пропозиція працівниками поліції була відхилена.

Крім того, як вказує ОСОБА_2, відео з Управління патрульної поліції до матеріалів справи не було долучено та не було витребувано судом, де була б зафіксована його відмова від проходження медичного огляду.

Апелянт вказує на те, що протягом двох годин самостійно пройшов медичний огляд в медичному закладі, і на момент складання проколу він не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Окрім того, апелянт вказує на те, що судом не допитані свідки події, а також порушено вимоги ст. 33 КУпАП, постанови пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року № 11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП». До розгляду справи суд застосував спрощений підхід.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника, переглянувши відеозапис, наданий стороною захисту, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на матеріали справи (ас. 13), але не розкрив зміст доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні, не проаналізував докази їх в сукупності та не перевірив їх з точки зору достатності та допустимості, не усунув наявні у справі суперечності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 358713 від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_2, 16 липня 2018 року о 09 год. 30 хв. по вул. Київська, 5, в с. Зазим'я, ОСОБА_2 керував автомобілем «Ніссан», н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння рук). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 3).

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп'яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп'яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що був зупинений працівниками поліції у зв'язку з підозрою на те, що він перебуває з ознаками алкогольного сп'яніння, на що він (ОСОБА_2.) категорично заперечував. Працівники поліції запропонували йому пройти тест за допомогою приладу «Драгер», але він (ОСОБА_2.) просив, щоб його повезли до медичного закладу, на що працівники поліції не відреагували, а склали протокол за відмову від проходження за допомогою приладу «Драгер».

З метою перевірки доводі апеляційної скарги допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_3 пояснив, що був зупинений працівниками поліції та запрошений в якості свідка. На місці було 2-3 автомобілі. Він запам'ятав добре тільки огляд водія транспортного засобу «Лексус», який погодився пройти тест на стан сп'яніння. Інші водії транспортних засобів не погоджувались на проходження огляду, їх було багато. Чи проходив ОСОБА_2 тест за допогомою приладу «Драгер», а також, чи пропонували працівники поліції ОСОБА_2 проїхати до медичного закладу, він однозначно відповісти не може. По часу всі процедури забрали у нього хвилин 15-20. Коли працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти тест на «Драгері», то він (ОСОБА_3) перебув між автомобілями, і працівники поліції тільки вказали на водія, який з їх слів відмовлявся проходити тест.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, неодноразово до суду викликався свідок ОСОБА_4, який до суду не з'явився.

Згідно письмових пояснень свідка, наявних у справі, він був запрошений в якості свідка для проходження огляду на стан сп'яніння громадянина, який представився як ОСОБА_2, 1981 р.н., за допомогою газоаналізатора «Драгер-алкотест», але останній в його присутності та присутності ще одного свідка від проходження огляду відмовився (ас. 7).

Стороною захисту на підтвердження доводів апеляційної скарги надано диск з відеозаписом події 16 липня 2018 року, який ОСОБА_2 знімав на мобільний телефон та з якого вбачається, що ОСОБА_2 намагається з'ясувати у працівників поліції причину зупинки, на що поліцейські нічого конкретного не відповідають. Далі з відеозапису вбачається, що поліцейський в службовому автомобілі складає протокол на ОСОБА_2 за порушення п. 2.5 ПДР України, на що ОСОБА_2 говорить, що не відмовлявся від проходження, та запитує, що робити далі, а поліцейський відповідає, що протокол передається в суду, і суд приймає рішення, що ОСОБА_2 відмовився в присутності свідків від проходження огляду, на що ОСОБА_2 повідомляє, що не бачив свідків. Працівник поліції зазначає, щоб ОСОБА_2 не знімав на відео процес складання протоколу, так як в ньому зазначені персональні дані свідків, які він не має права розголошувати. Також на диску зафіксовано те, що поліцейський зачитує права ОСОБА_2, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та ОСОБА_2 знову запитує, що робити далі, на що поліцейський повідомляє, що не потрібно було відмовлятись. ОСОБА_2 пропонує проїхати до медичного закладу, на що поліцейський повідомляє, що за відмову від проходження також настає відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наданого в суді апеляційної інстанції оригіналу висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 липня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 16 липня 2018 року не перебував у стані сп'яніння (ас. 54).

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з наявних у справі та досліджених доказів в їх сукупності, працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, оскільки у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», працівниками поліції відповідно до положень закону ОСОБА_2 не запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у відповідному медичному закладі, чим порушені вимоги ст. 266 КУпАП.

За таких обставин доводи ОСОБА_2, які викладені в апеляційній скарзі, є слушними та не спростовуються матеріалами справи, оскільки не містять об'єктивних даних, які б свідчили про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, недотримання працівниками поліції процедури проведення огляду на стан сп'яніння за наявності відмови водія на проходження такого огляду на місці зупинки транспортно засобу за допомогою алкотестеру, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 358713 та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352, 40 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва