Справа № 711/8834/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої в Інституті пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

та

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, працюючого директором РК «ЕТАЖІ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН в матеріалах справи відсутній, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України, суд -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 355449, ОСОБА_1 15.10.2019 року близько 22.25 години року за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 на очах дітей, насильство в сім`ї, а саме: дії психологічного характеру, словесна перепалка, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю, чим порушила ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 3554478, ОСОБА_2 15.10.2019 року близько 22.25 години за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 на очах дітей, насильство в сім`ї, а саме дії психологічного характеру, ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю, чим порушив ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Два протоколи про адміністративні правопорушення надійшли до суду одночасно, а тому мають слухатись у відповідності до вимог ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, вважає, що надані суду адміністративні матеріали відносно неї такими, що не відповідають дійсності, адже постраждалими від домашнього насилля є саме вона та її діти. Пояснила, що вона - ОСОБА_1 з 23.12. 2006 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають двох спільних дітей сина - ОСОБА_3 , 2013 року народження та доньку ОСОБА_4 , 2015 року народження. Через домашнє насилля та постійні сварки, приниження її перед дітьми, психологічне цькування дітей, економічне насилля чоловіка над нею, вона вирішила розлучитись, і наразі в суді розглядається справа про розлучення. Крім того вона разом з дітьми пішла від чоловіка та винаймає житло. Наразі діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. 15.10.2019 року близько 22.00 години між нею та її чоловіком ОСОБА_2 виник конфлікт через виховання дітей внаслідок якого останній почав ображати її нецензурною лайко, принижував та застосовував до неї фізичну силу. Факт спричинення їй шкоди і здійснення домашнього насилля саме ОСОБА_2 підтверджується витягом з ЄРДР про відкриття кримінального провадження за ознаками ч.1 ст.125 КК України та висновком судово-медичної експертизи № 02-01/1061 від 17.10.2019 року про нанесення їй легких тілесних ушкоджень, згідно якого ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких. Через постійне переслідування її і дітей чоловіком, психологічним тиском на дітей, вона була вимушена з дітьми переїхати на нове місце проживання. Таким чином вважає, вона взагалі не скоювала домашнього насильства, а навпаки є потерпілою особою, враховуючи відсутність належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів відносно неї і навпаки наявність належних доказів відносно ОСОБА_2 , відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі відносно неї підлягає закриттю.

Адвокат Шаповал О.В. в судовому засіданні просила закрити провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вона навпаки є потерпілою особою.

ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, що він проживає разом зі своїми двома дітьми та дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час у них з дружиною триває стадія розлучення, через що виникають постійні сварки, які закінчуються викликом працівників поліції. Так 15.10.2019 року між ним та ОСОБА_1 за місцем їх проживання виник черговий конфлікт, який виник через дітей. Спочатку виникла словесна перепалка в ході якої ОСОБА_1 висловлювалася в присутності їх дітей на його адресу нецензурною лайкою та провокувала його. Під час ситуації, що виникла він забрав у ОСОБА_1 телефон, після чого вона почала кричати не своїм голосом та намагалася вистрибнути у вікно, через що їх діти сильно злякалися. На його зауваження та вимоги припинити остання не реагувала, а тому він був вимушений викликати працівників поліції.

Адвокат Антонюк І.А. в судовому засіданні просила закрити провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП оскільки відсутній в його діях склад правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Шаповал О.В., ОСОБА_2 , адвоката Антонюк І.А., дослідивши матеріали справи та відеозапис з нагрудних камер поліцейських, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачуються у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: за вчинення домашнього насильства.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час існують неприязні стосунки, через що виникають конфліктні ситуації.

Крім того, суд бере до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки, не зазначено жодної особи, і дані графи є незаповненими, тобто з порушенням ст. 256 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах справи, оскільки зазначена особа не наділена даними правами, оскільки немає відомостей що вона перебувала на місці події та була їх очевидцем.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.173-2 КУпАП, передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 вчинила будь-які дії (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідка. Аналогічно потребує доведеності того, що ОСОБА_2 вчинив будь-які дії (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідка.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили домашнє насильство в контексті ст.173-2 ч.1 КУпАП, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що на даний час подружжя знаходиться в стадії розлучення, між ними вкрай неприязні відносини, неодноразово ними викликалась поліція з метою зібрання компрометуючих даних та використання їх під час вирішення спору під час розлучення, а тому суд критично оцінює пояснення останніх.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_5 , які додані до протоколу, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецендентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_5 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є вчинення саме домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.173-2, ст.ст. 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне в провадження адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України (справа 711/8834/19, провадження 3/711/2063/19) та адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КпАП України (справа 711/9153/19, провадження 3/711/2185/19), та присвоїти єдиний номер справа 711/8834/19, провадження 3/711/2063/19.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України - закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю. В. Михальченко