пр. № 3/759/4367/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Степанова Сніжана Володимирівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 01.06.2019 року о 10:50 годин, ОСОБА_1 рухаючись по вул. Зодчих, в районі будинку 5, в місті Києві, керував транспортним засобом «Opel Kadett Caravan», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що його зупинили працівники поліції та запропонували проїхати до лікаря для проходження огляду на стан сп`яніння, на що він погодився, однак, оскільки у нього в машині перебували діти та пасажир, просив спочатку завести їх до дому. На це працівник поліції сказав йому, що він може пройти огляд на стан сп`яніння самостійно, а потім завести в поліцію висновок та забрати водійське посвідчення. Оскільки був необізнаний про процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, погодився на таку пропозицію працівника поліції та поїхав завозити дітей до дому. Після цього відразу поїхав до медичного закладу, який йому повідомили працівники поліції, однак там йому пояснили, що огляд повинен проводитись лише у присутності працівників поліції. Він зателефонував на «102», де йому також підтвердили, що огляд на стан сп`яніння повинен проводитись в присутності поліцейського, через що він попросив прислати наряд поліції для проходження огляду, однак ніхто з поліцейських не приїхав. Він залишився чекати в лікарні, та близько 21.00 годин лікар погодився провести огляд, але необхідно сплатити державне мити, та лише після 24 години ночі. Сплативши держмито та дочекавшись зазначеного часу, пройшов огляд на стан сп`яніння, висновок якого забрав через три дні, та згідно якого заборонених речовин у нього виявлено не було.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. в судовому засідання пояснив, що згідно письмових пояснень свідків вони були залучені об 11:10 годин, а згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння о 10:50 годин. Також зазначив, що один зі свідків підтвердив, що працівники поліції пояснювали ОСОБА_1 , що він може самостійно пройти огляд на стан сп`яніння. Поліцейські не повинні вводити в оману громадян, з метою створення штучних умов для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім цього зазначив, що поліцейські не повідомляли, огляд на встановлення якого саме виду сп`яніння необхідно пройти, казали лише у встановленому законом порядку, не роз`яснивши такий порядок. Вважав, що в даному випадку мало місце підбурювання до вчинення адміністративного правопорушення. Просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 суду пояснив, що його з другом працівники поліції запросили в якості свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря, однак ОСОБА_1 відмовився від його проходження, пояснивши це тим, що поспішає. Після цього працівник поліції пояснював йому, що він може самостійно звернутись до лікаря та пройти огляд на стан сп`яніння. Письмові пояснення підписував не читаючи. Водія від керування транспортним засобом не відсторонювали, та він самостійно поїхав з місця зупинки.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що його з другом працівники поліції запросили в якості свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівники поліції пропонували, щоб він проїхав з ними, однак у водія в машині було двоє дітей та пасажир. Як саме водію пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, не пам`ятає. Водій казав, що сам пройде огляд на стан сп`яніння, як на це відреагували поліцейські, не пам`ятає. Письмові пояснення підписував не читаючи. Чи відстороняли водія від керування транспортним засобом, не пам`ятає.

Судом було досліджено докази, надані до суду, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 345383 від 01.06.2019 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.06.2019 року, відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Так, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря-нарколога. Разом з цим, в судовому засіданні свідки пояснили, що підписували пояснення не читаючи, та спростували такі пояснення.

Розглядаючи питання про наявність в діях поліцейський підбурювання до вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суддя виходить з наступного.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) провадження у справах про адміністративні правопорушення, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Лучанінова проти України» (заява № 16347/02 від 09.06.2011 р.); «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява N 20347/03) від 12.03.2009 р.).

У випадку, коли захист заявляє про провокацію злочину з боку правоохоронців, головне питання полягає у тому, чи був би злочин вчинений без втручання правоохоронців. Характер тиску або інших способів підштовхнути особу до вчинення злочину, є лише одним з факторів, який слід приймати до уваги при вирішенні питання про наявність провокації, але на цьому проблема не вичерпується. Для вирішення цього питання має прийматися більш широкий контекст, ніж безпосередня поведінка учасників під час події, яку захист вважає провокацією, а обвинувачення - допустимим методом розслідування.

Згідно з практикою ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (Рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснював, що погодився пройти огляд на стан сп`яніння, однак спочатку хотів завести пасажирів до дому. Після того, як працівники поліції повідомили йому, що він може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння на камеру, після цього пройти його самостійно у закладі охорони здоров`я та привести результати огляду до поліції, та йому нічого не буде та повернуть водійське посвідчення, він так і зробив. Свідок ОСОБА_2 підтвердив, що працівники поліції казали ОСОБА_1 , що він може самостійно пройти огляд на стан сп`яніння, а після цього привести результати огляду до поліції.

Суддя зазначає, що такі роз`яснення працівників поліції явно суперечать приписам ст. 266 КУпАП, згідно якої огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, та огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним, про що працівники поліції не могли не знати.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 спочатку погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, а після оманливих пояснень працівників поліції відмовився від проходження такого огляду, суддя вважає, що в цьому разі мало місце підбурювання з боку працівників поліції до вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Докази на спростування зазначених обставин у суду відсутні, тому відповідно до ст. 62 Конституції України суддя трактує їх на корить ОСОБА_1 .

Згідно з позиціями ЄСПЛ, суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Таким чином на думку судді в матеріалах справи відсутні допустимі докази на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку із викладеним, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а почате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 266, 283, п. 3. ч. 1 ст. 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено або захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва.

Суддя С.В. Степанова