ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/42/19 Справа № 185/7250/18 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Суддя судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працює прохідником шахти Благодатна, який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 311, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Крім того, постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 352 грн. 40 коп.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 016370 від 21.08.2018 р., водій ОСОБА_1 по вул. Дніпровська в м. Павлоград керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах з рота, тремтіння рук), в присутності двох свідків від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною та такою, що спростовується матеріалам та обставинам справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що для того, щоб поліцейський мав законне право здійснити перевірку документів, спочатку він повинен мати законне право зупинки транспортного засобу у чітко регламентованих випадках, передбачених статтею 35 Закону України Про Національну поліцію. В даному випадку, на думку апелянта, сталося порушення його прав громадянина.

Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах з рота, тремтіння рук, в присутності двох свідків від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України». Зазначає, що відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп'яніння законодавством не встановлено.

Апелянт вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення, не сформульовано у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи. Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення. Але протокол цим вимогам не відповідає. У протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів. За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними.

В матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Також апелянт зазначає, що показання свідків складені ними не власноручно, а на бланках та з виправленнями одним почерком. Суд першої інстанції розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами у стані алкогольного спяніння та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на зазначений стан.

З вказаної вимоги закону вбачається, що сама відмова особи й утворює склад адміністративного правопорушення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вказаний висновок підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 016370 від 21 серпня 2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 21.08.2018 року о 15 годині 00 хвилин керував автомобілем Опель Вектра, д/н НОМЕР_2, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, тремтіння рук. При цьому, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку останній відмовився. Зазначене підтверджується особистими письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_3, наявними в матеріалах справи, а також актом про відмову від проходження медичного огляду на стан спяніння, що підписаний свідками.

При цьому, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою те, що пізніше він погодився на медичне обстеження, а о 17 год. 00 хвилин пропонував працівникам поліції пройти обстеження в медичному закладі, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що погодився ОСОБА_1 пройти медичне обстеження вже після складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та відмова особи від проходження медичного обстеження на стан спяніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення. Про відмову від проходження обстеження вказує і свідок ОСОБА_5, що перебував у автомобілі під керуванням ОСОБА_1 та був допитаний судом першої інстанції.

З зазначених підстав не приймаються до уваги і доводи правопорушника, що о 17 годині він пропонував пройти обстеження в медичному закладі. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Така пропозиція від ОСОБА_1 надійшла після спливу двох годин з моменту встановлення вказаних у протоколі підстав.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених вище обставин не вбачається, а тому не виникає сумніву у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_6