П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа № 425/6/19

Провадження № 3/414/75/2019

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Ковальов В.М., за участю прокурора Головченка Д.О., розглянувши матеріали, що надійшли від т.в.о. начальника Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України І.В. Мєняйлова про притягнення до адміністративної відповідальності судді у відставці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 03 січня 2019 року та матеріалів до нього, пов'язаних з корупцією, які надійшли до суду 30 січня 2019 року, суддя у відставці ОСОБА_2 як суб'єкт Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року із змінами, всупереч вимогам п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3, п.п. «а» і «б» п.2, п.5 ч.1 ст.3, абзацу 2 ч.2 ст.45 цього Закону при відрахуванні його зі штату Рубіжанського міського суду Луганської області у зв'язку з виходом у відставку 29 березня 2017 року не подав до 01 квітня 2018 року декларацію, що охоплює минулий рік, тому він підлягає відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказане правопорушення було виявлено у день складання протоколу - 03 січня 2019 року.

Вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не взнав. Стверджує про відсутність в його діях умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки починаючи з 21 березня 2018 року він неодноразово безуспішно надсилав запити до НАЗК про зміну його поштової скрині для отримання електронного ключа, з метою своєчасного подання декларації. Крім того, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення закінчився строк, передбачений ст.38 КУпАП щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вислухавши думку прокурора щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу корупційного правопорушення і накладання на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3, приходжу до висновків про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП з наступних підстав.

Надані до протоколу докази свідчать про наступне.

ОСОБА_2 з 22 березня 1993 року працював суддею Рубіжанського міського суду Луганської області і 29 березня 2017 року його було відраховано зі штату цього суду з виходом у відставку у зв'язку з поданням відповідної заяви. Він був обізнаним про необхідність подати декларацію, яка охоплює звітний рік, що передує року, в якому подається декларація, що містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Тобто він після звільнення не перестав бути суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_2 починаючи з 21 березня 2018 року надсилав на поштову адресу служби підтримки НАЗК листи щодо необхідності отримання електронного ключа та зміни електронної скриньки. Електронний ключ він отримав 24 березня 2018 року, а заміна поштової скриньки відбулася лише 04 квітня 2018 року.

Вказане підтвердила свідок ОСОБА_3, яка пояснила, що вона фактично допомогла чоловіку отримати електронний ключ та змінити поштову скриньку.

Тобто позиція ОСОБА_2 щодо його зусиль подати декларацію в установлений законом строк матеріалами справи не спростована.

Крім того, необхідно звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 цього Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 вказаного Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Визначення такого явища як корупція на національному рівні узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 06 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабаря, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Для встановлення ознак відповідного адміністративного правопорушення в діях суб'єкта корупційних діянь, посадова особа відповідно до ст. 9 КУпАП повинна усвідомлювати те, що адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та наявністю мети одержання неправомірної вигоди, прийняття обіцянок, тощо.

Тобто, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватися умисний характер вчиненого діяння, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким правопорушник мав керуватися під час вчинення відповідного проступку.

З урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Разом з тим, матеріали справи не доводять наявності умислу у ОСОБА_2 на несвоєчасне подання декларації та корисливу мету таких дій.

Згідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов'язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п'яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилася виключно працівниками Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення. При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно останнього, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України.

Слід зазначити, що згідно з п.п. 1, 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції, не допускається.

Відповідно до п. 1 п.п. 1, п.п. 3, 5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст.ст. 48, 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з п.п. 2-5 розділу ІІ цього Порядку Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку. Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадові особи ДЗЕ НП України відповідно до п. 4 розділу ІІ Порядку вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК як спеціально уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Тобто усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, повинні здійснювати виключно працівники НАЗК.

На це вказав Верховний Суд у рішенні від 26 березня 2018 року, справа № 800/513/17 від 26 березня 2018 року, у якій він наголосив, що системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань корупції.

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази затвердження та надсилання НАЗК до Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, як відсутнє і звернення цього Управління до Національного агентства щодо отримання відомостей про порушення останнім вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у цій справі підлягає закриттю.

Разом з тим, не погоджуюсь з доводами ОСОБА_2 щодо спливу строку складання протоколу і як наслідок спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки його не притягнуто до такої відповідальності, а по друге відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову судді може бути подана апеляційна скарга до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області в десятиденний строк з дня її винесення.

Суддя В.М. Ковальов