Справа № 462/6506/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 33/811/475/18 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови судді 8.10.2018 року, о 5 год. 01 хв., у м. Львові на вул. Комарова, 22 ОСОБА_2 керував транспортним засобом CHRYSLERPTCRUISER, номерний знак RP 80395, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

На постанову судді суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 26.11.2018 року скасувати, винести нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно нього закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що із зазначеною постановою він не згідний. Вказує, що суддя суду першої інстанції залишив поза увагою відсутність події та складу адміністративного правопорушення в його діях. Зазначає, що він не здійснював керування транспортним засобом, а тому відсутня одна із обовязкових ознак обєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини, оскільки в ньому містяться відомості, які не відповідають дійсності, та такий відображає припущення працівника поліції, яке не підтверджується жодним доказом у справі. Вказує на те, що ними було порушено порядок огляду на стан алкогольного спяніння особи. Зазначає, що ніхто не скеровував його для проходження огляду на стан алкогольного спяніння в найближчий медичний заклад.

Матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, не містять доказів проведення огляду ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу чи відмови останнього від проведення такого огляду, не містять доказів того, що ОСОБА_2 скеровувався для проходження огляду на стан алкогольного спяніння до медичного закладу. Тому зібрані в межах даної справи докази не можуть належно свідчити про винуватість ОСОБА_2 за відмову від проходження огляду на стан спяніння. Зазначає, що належним і допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан спяніння є направлення водія на огляд, однак такого в матеріалах справи немає, так як такий працівником поліції не складався.

Вказує, що свідчення свідків, які містяться у справі, не можуть слугувати доказами, оскільки такі написані свідками під диктовку працівників поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та стверджуються сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 8.10.2018 року, 8 жовтня 2018 року, о 5 год. 01 хв., у м. Львові на вул. Комарова, 22, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом CHRYSLERPTCRUISER, номерний знак RP 80395, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння водій ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на місці та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Від підпису та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, про що в протоколі позначена відповідна відмітка.

Згідно з поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4, 5), такі 8 жовтня 2018 року, о 05 год. 30 хв., у м. Львові на вул. Комарова, 22 були запрошені в якості свідків при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 В їх присутності вказаний водій відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного спяніння, про що засвідчили своїми підписами.

Таким чином, наявними у справі доказами стверджується факт відмови ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння у медичному закладі, тому він вважає, що не порушував п. 2.5 ПДР, то такі суддя апеляційного суду вважає безпідставними. Слід зазначити, що водій, повинен знати Правила дорожнього руху, зокрема п.2.5 ПДР, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак відмова від виконання вимог поліцейського тягне за собою порушення ПДР та є адміністративним правопорушенням.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він транспортним засобом не керував, то такі не заслуговують на увагу. З даних відеозаписуз нагрудних камер працівників поліції, долученого до матеріалів справи (а.с. 3), вбачається, що він ствердив факт керування транспортним засобом, а саме: факт здійснення паркування транспортного засобу шляхом його переміщення з території сусіднього будинку № 20 до будинку № 22 на вул. Комарова у м. Львові.

Також з даного відеозапису вбачається, що працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а після відмови у проходженні такого у медичному закладі. Тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів скерування його для проходження огляду на стан алкогольного спяніння до медичного закладу не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно неприпустимості пояснень свідків, які, на думку апелянта, дані ними під диктовку працівників поліції, то такі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки такі пояснення засвідчені особистими підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ураховуючи вищенаведене, суддя апеляційного суду приходить до переконання, що рішення судді суду першої інстанції грунтується на основі всебічно, повно та обєктивно зясованих обставин справи, вина ОСОБА_2 доводиться допустимими, належними та достатніми доказами у справі.

Призначене ОСОБА_2 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а, отже, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.