Провадження № 33/801/1019/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Сопрун В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Палія В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , адвоката Палія Валерія Максимовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2019 року о 17:10 год, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-12, 367км, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився за допомогою приладу «Драгер», який показав 1,64%0 (проміле) в присутності двох свідків, що свідчить про алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 , чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384,20 грн на користь держави.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 7, 245, 252, 268, 279, 280 КУпАП, не забезпечено конституційне право на неупереджене судочинство, право на справедливий суд, право на захист, не враховано, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Просив постанову суду скасувати та прийняти нову про закриття справи за відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.247 та п.3 ч.1 ст.284 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 та його адвоката Палія В.М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним п. 2.9(а) ПДР України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ч. 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Апеляційним судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у порушенні п. 2.9(а) ПДР України знайшла підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №133022 від 14 жовтня 2019 року, згідно якого 14 жовтня 2019 року о 17:10 год, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-12, 367км, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився за допомогою приладу «Драгер», який показав 1,64%0 (проміле) в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що свідчить про алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 , чим порушив п.2.9(а) ПДР України (а.с.2);

- тестуванням на алкоголь до протоколу ОБ №133022 від 14 жовтня 2019 року, згідно якого вказано результат тесту у ОСОБА_1 1,64%о (а.с.3);

- актом на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4);

- рапортом працівника поліції Коливайла В.П. (а.с.5);

- дослідженим в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції.

Наведеними вище доказами підтверджується той факт, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції.

Суд вважає, що в ході складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, інспектором поліції не було допущено таких порушень, які б вказували на їх незаконність і були підставою для закриття провадження у цій справі. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Всупереч твердженням апелянта, апеляційний суд погоджується, що суд першої інстанції досить повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, повно та правильно виклав їх у постанові, оцінив у плані відносності, допустимості, достовірності і на цих підставах прийшов до правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних відомостей щодо оскарження незаконність дій працівників поліції, ОСОБА_1 не надано. Матеріали справи не містять доказів того, що до нього зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення.

Свою незгоду з діями працівників поліції щодо незаконного складання протоколу, ОСОБА_1 виклав лише в апеляційній скарзі, хоча при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому були роз`яснені права та обов`язки, зокрема й передбачені ст. 268 КУпАП щодо надання пояснень. Відомостей про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості ними скористатися, чи його у таких правах було обмежено, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість прийнятої у справі постанови щодо визнання апелянта винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що він ніби то не керував автомобілем, апеляційний суд розцінює, як спосіб уникнення правопорушника від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, доводи, що наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та зібраними доказами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Застосований судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 та адвоката Палія В.М. про час та місце розгляду справи, що підтверджується підписами в розписці, якою повідомлено їх про явку в судове засідання у справі №127/29145/19 на 05 грудня 2019 року на 09:15 год (а.с.21).

Крім того, згідно розписки на а.с.23, вбачається, що 28 листопада 2019 року правопорушник ОСОБА_1 одержав повістку про виклик до суду на 05 грудня 2019 року на 09:15 год, що свідчить його особистий підпис.

Разом з тим, не з`явлення їх в судове засідання не є такими, що впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки вони в даному випадку не перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки на підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен був це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Отже, приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Зокрема, слід дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.

Зокрема, в судовому засіданні апеляційного суду був допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що був свідком того як ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», який показав 1,64 %о (проміле). Після чого на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, який він підписав та його дружина, яка теж була свідком.

Працівник поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 14 жовтня 2019 року на автомобільній дорозі М-12, 367км, ним був зупинений автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з його згоди, проводився за допомогою приладу «Драгер», який показав 1,64%0 (проміле) в присутності двох свідків. Внаслідок чого на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду був присутній ОСОБА_1 , його адвокат Палій В.М., а тому права ОСОБА_1 , які були порушені в суді першої інстанції, були поновлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги, що розгляд справи мав відбутись 09 грудня 2019 року, а не 05 грудня 2019 року, оскільки не підтверджено будь-якими доказами та спростовуються вищезазначеними розписками про час та місце розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги безпідставні, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 280 КУпАП дотримано, докази перевірено на їх допустимість та належність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для її вирішення, судом з наведенням відповідних мотивів встановлено, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвоката Палія Валерія Максимовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького апеляційного суду: /підпис/ В. В. Сопрун

Згідно з оригіналом: В.В. Сопрун