Постанова

Іменем України

СПРАВА № 712/15437/18

Провадження № 3/712/103/19

14лютого 2019 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В., за участю прокурора Черниша Л.А., за участю захисника ОСОБА_1, розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від оперуповноваженого Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітана поліції Лукяненко Станіслава Валерійовича, відповідно до Законів України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 «Про затвердження Положення про Національну поліцію», «Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України» затвердженого наказом Національної поліції від 07.11.2015 №81 та «Положення про управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України» затвердженого наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 16.11.2015 №3 та ст.256 КУпАП, відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. АДРЕСА_1, прац. КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, директор,-

за ч.1 ст. 172-6КпАП України , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Соснівського райсуду м. Черкаси надійшли матеріали адміністративної справи про порушення вимог ч.1 ст. 172-6КпАП України відносно ОСОБА_3. ОСОБА_3 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, а саме: що він, будучи директором КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради ЧМР, будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII поширюється дія цього Закону, без поважних причин, несвоєчасно, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки граничний термін подачі був 31.03.2018, а декларація фактично подана 05.04.2018, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 1726 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_3 до адмінвідповідальності. В судовому засіданні ОСОБА_3 вину не визнав, просив закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Захисник в судовому засіданні просив закрити справу за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об'єктивна сторона інкримінуємого йому правопорушення Суд, заслухавши учасників процессу, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. У відповідності до статті 1 Закону № 1700-УП визначено, що правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Відповідно до частини 1 статті 65 Закону № 1700-УІІ за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Так, згідно із Розпорядженням Черкаського міського голови ОСОБА_4 №389-р(к) від 02.12.2015 ОСОБА_3 призначено директором КП «Соснівська СУ Б» ЧМР з 04.01.2016 року. 02.12.2016 Черкаською міською радою укладено контракт з керівником КП «Соснівська СУБ» ОСОБА_3 Відповідно до положень ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Відповідно до інформації з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником КП «Соснівська СУБ» є Черкаська міська рада. Таким чином, КП «Соснівська СУБ» публічного права. Крім того, ОСОБА_3 будучи директором КП «Соснівська СУБ» ЧМР наділений організаційно-розпорядчими функціями. Відповідно до судової практики, яка склалася і знайшла своє відображення у відповідному узагальненні Верховного Суду України, а саме постанова Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» -організаційно- розпорядчими обов'язками є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Таким чином, директор КП «Соснівська СУБ» ЧМР ОСОБА_3 є особою, яка для цілей цього Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Одночасно, зазначена категорія посад віднесена до суб'єктів вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, та них розповсюджуються обмеження і обов'язки передбачені ст. 45 Закону. У відповідності до п. «а», п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» директор КП «Соснівська СУБ» ЧМР ОСОБА_3 є посадовою особою юридичної особи публічного права, яка не зазначена у пункті 1 частини першої ст. 3 Закону, на яку поширюється дія цього Закону, тобто є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення. Частиною 1 ст. 45 Закону, передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункїу 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічцо до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті / Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за) минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Таким чином, граничним терміном подачі декларації для ОСОБА_3 було визначено Законом 31 березня 2018. За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування (за текстом - Реєстр), щорічна декларація директором КП «Соснівська СУБ» ЧМР ОСОБА_3 подана до Реєстру 05.04.2018. Згідно повідомлення голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 від 02.03.2017 № 03-05/4886/17 щодо роботи Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування співпадає з фактичною датою подання суб'єктами декларування документів до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Таким чином, директор КП «Соснівська СУБ» ЧМР ОСОБА_3 будучи особою, на яку відповідно до підпункту «б» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія цього Закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону №1700-VII, без поважних причин, несвоєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки граничний термін подачі був 31.03.2018, а декларація фактично подана 05.04.2018, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП. З урахуванням викладених обставин та правових позицій викладених у Листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» при розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства, правової позиції, що викладена у рішенні ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" де визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Слід зазначити, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. Системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112 - 118) та «припинення» (статті 119 - 125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст. 149-1 Конституції України). Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VIII підстав». Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402 є саме припинення повноважень судді (статті 119 - 125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону. Іншими словами, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; 3) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні ОСОБА_3 надав копії скріншотів переписки із роздруківкою його електронного листа на адресу НАЗК із зображенням намагань отримати доступ до системи за допомогою ЕЦП, оскільки він змінював електронну пошту та копії скріншотів про те, що починаючи з 28.03.2018 ( 30.03.2018, 01.04.2018, 02.04.2018,04.04.2018, 05.04.2018) намагався неодноразово подати щорічну електронну декларацію. Е-декларацію зміг подати 05.04.2018 ( скріншоти надав до матеріалів справи). Тобто, на думку суду в діях ОСОБА_3 відсутня об'єктивна сторона інкримінованого йому правопорушення та відсутній умисел на несвоєчасне подання електронної декларації - суб'єктивна сторона, правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6КпАп України. Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноважеими на те органами і посадовими особами заходів адімнвпливу провадиться.в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП). За положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України. Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1ст. 172-6 КУпАП, ст.247 п.1, -

ПОСТАНОВИВ: Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В.