Категорія:ч.ч.1, 2 ст.172-7 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника Максимчука Ю.П., прокурора Радзивилюка І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ветерана МВС, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КпАП України.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст.247 КпАП України у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього ж Кодексу.

Так, ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 23.10.2017 року під час виконання обов'язків члена тендерного комітету Головного управління Національної поліції у Волинській області усвідомлюючи, що в його діях наявний реальний конфлікт інтересів, незважаючи на суперечність між його майновим інтересом та службовими повноваженнями не повідомив голову тендерного комітету ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та безпосереднього керівника начальника Центру обслуговування підрозділів ГУНП ОСОБА_4 та керівництво ГУНП в області про наявність у нього реального конфлікту інтересів з учасником та переможцем торгів, а також близькою особою (тещею) ФОП ОСОБА_5 по питанню визначення переможцем ФОП ОСОБА_5 на суму 179 937 грн. на закупівлю код ДК 021:20-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (послуги з ремонту та гарантійного технічного обслуговування автомобілів марки ISUSU-D-MAX) та про укладення договору з переможцем ФОП ОСОБА_5 на закупівлю код ДК 021:20-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (послуги з ремонту та гарантійного технічного обслуговування автомобілів марки ISUSU-D-MAX) на суму 179 937 грн. з ПДВ, прийняв участь у голосуванні, проголосував «за» щодо визначення переможця конкурсу ФОП ОСОБА_5 та укладення договору з нею, поставив свій підпис під протоколом засідання тендерного комітету ГУНП у Волинській області № 27 від 23 жовтня 2017 року, чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та відповідно вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КпАП України.

При цьому місцевий суд закрив провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КпАП України, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст.38 КпАП України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КпАП України - неповідомлення у встановленому законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, суд першої інстанції вважав, що в його діях наявний склад цих правопорушень і його вина у їх вчиненні доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України - у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які скаргу підтримали із наведених у ній підстав, прокурора, який просив відхилити скаргу та залишити без змін оскаржуване судове рішення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КпАП України, а саме - неповідомлення у встановленому законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

ОСОБА_1 не заперечує той факт, що виконуючи обов'язки члена тендерного комітету ГУНП у Волинській області голосував за визнання переможцем ФОП ОСОБА_5, яка є його тещею, на закупівлю Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (послуги з ремонту та гарантійного технічного обслуговування автомобілів марки ISUSU-D-MAX) та про укладення договору з переможцем ФОП ОСОБА_5 з цього приводу на суму 179 937 грн. з ПДВ, однак вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованих йому правопорушень.

Однак такі його доводи спростовуються наступним.

Стаття 1 Закону України "Про запобігання корупції" дає визначення наступних понять:

- правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

- потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

- реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому цим Законом не встановлюється заборон чи обмежень про наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки державного службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких функцій.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 2, 3 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосередньо керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі-Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-7 КпАП України полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього. Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону України "Про запобігання корупції" у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не мала права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Проаналізувавши вищевказані норми законодавства про корупцію та матеріали справи, вважаю, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.172-7 КпАП України, як неповідомлення у встановленому законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також за ч.2 ст.172-7 КпАП України, як вчинення ним дій в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому його вина у вчиненні цих адміністративних правопорушень об'єктивно і повністю є доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Так, його вина доводиться протоколом про адміністративне правопорушення № 45/42-02/2018 від 12 жовтня 2018 року, протоколом засідання тендерного комітету ГУНП у Волинській області № 26 від 10.10.2017 року; протоколом засідання тендерного комітету ГУНП у Волинській області № 27 від 10.10.2017 року; додатком 3 до Оголошення; письмовими поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6; протоколом про адміністративне правопорушення № 46/42-02/2018 від 12.10.2018 року, матеріалами, доданими до адміністративного протоколу; поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6; протоколом про адміністративне правопорушення № 47/42-02/2018, матеріалами, доданими до адміністративного протоколу; поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6; протоколом про адміністративне правопорушення №48/42-02/2018, матеріалами, доданими до адміністративного протоколу; поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6

Вірним також є висновок суду про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КпАП України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи з дня виявлення правопорушення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення минуло більше трьох місяців.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він зі своєю тещею ОСОБА_5 не проживав та не вів спільного господарства в період голосування, а тому в нього не могло бути ніякого конфлікту інтересів, не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджується наявними у справі доказами та не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним і його захисником в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.172-7 КпАП України шляхом закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2019 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук