ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/674/19 Головуючий в 1-й інстанції Маринін О.В.
Єдиний унікальний № 310/8273/19 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія ч.3 ст.172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, військовослужбовця Бердянського прикордонного загону, старшого техніка - начальника групи мобільних тепловізійних комплексів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 1 категорії (тип Б), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3655 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 , будучі військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_4 , 08.10.2019 року о 15-15 год., перебуваючи під час виконання службових обов`язків, здійснив відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КУ «Бердянському психоневрологічному диспансері» ЗОР, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було здобуто жодного доказу що він перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Допитана в якості свідка медичний працівник, яка зафіксувала його відмову від проходження огляду показала, що в нього не було жодних ознак сп`яніння, допитані в суді представники ДПСУ надали аналогічні показання. 07.10.2019 року він заступав на чергування та був оглянутий фельдшером і допущений до несення служби, про що зазначено у книзі огляду нарядів.

Вказує, що в протоколі не зафіксована сама суть порушення та вказано про те, що взагалі відсутня подія адміністративного правопорушення. На спростування обставин, зазначених в протоколі він заявив клопотання про допит ОСОБА_2 , який склав відносно нього протокол, та фельдшера, який допустив його до чергування, але суд першої інстанції відмовив йому. Також відмовив у допиті свідків, які могли спростувати доводи суду щодо перебування його у стані сп`яніння.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП не визнав та пояснив суду, що його було знято з несення служби та наказано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому безпідставно було запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення факту перебування у стані наркотичного сп`яніння. Зважаючи, що підстави для проведення огляду були відсутні - він відмовився від проходження огляду у КУ «Бердянський ПНД», оскільки вважає це приниженням та способом тиску на нього. Надав суду витяг з журналу, згідно якого його за результатами медичного огляду допущено до добового наряду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АзЧРУ №044853 від 08 жовтня 2019 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння №1131 від 07 жовтня 2019 року, відповідно до якого від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився від підпису висновку (а.с.4).

Допитаний у якості свідка помічник командира ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 пояснив суду, що 07.10.2019 року від відділу внутрішньої безпеки надійшло повідомлення про виявлення інформації щодо можливого вживання наркотичних речовин військовослужбовцями ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим ініційовано проведення медичного огляду військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За результатами огляду встановлено факт перебування ОСОБА_6 у стані наркотичного сп`яніння, а ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду в присутності лікаря. Від дачі пояснень ОСОБА_1 також відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Оскільки відмова військовослужбовцем від проходження огляду з метою встановлення факту алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння, є самостійним складом правопорушення, на ОСОБА_1 було складено протокол.

Лікар КУ «БПНД» ЗОР ОСОБА_8 пояснила суду, що до неї було доставлено військовослужбовця ОСОБА_1 , який переступивши поріг кабінету, категорично заявив що відмовляється від медичного огляду, у зв`язку з чим нею складено висновок № 1131 від 07.10.2019 року, в якому відображено відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він працює в Управлінні внутрішньої та власної безпеки «Азово-Чорноморське». Управлінням було отримано інформацію про можливе вживання наркотичних речовин військовослужбовцями впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було повідомлено начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . Було ініційовано проведення медичного огляду військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За результатами огляду встановлено факт перебування ОСОБА_6 у стані наркотичного сп`яніння, а ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду в присутності лікаря.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Відповідно ч.3 ст.172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятнадцяти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Таким чином, диспозиція ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Відповідно до абз.11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення « (Указ N 303/2014).

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 року № 60-1543/0/2-18, який адресований Начальникові Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, Генералу армії України, повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Тобто, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та триває до оголошення рішення про демобілізацію.

На даний момент рішення про порядок і терміни проведення демобілізації Президентом України не приймалося, що свідчить про те, що Міністерство оборони України та Збройні Сили України в період з 18.03.2014 року функціонують в умовах особливого періоду.

Таким чином, особливий період в Україні діє і діяв на момент вчинення ОСОБА_1 08 жовтня 2019 року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі Статут Збройних Сил України).

Відповідно до ст.11 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_10 своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (ст.17 цього ж Статуту).

Пунктом 2 ч.1, ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Враховуючи, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи на посаді старшого техніка - начальника групи мобільних тепловізійних комплексів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 1 категорії (тип Б), суд першої інстанції вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.172-20 КУпАП, як відмова військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Диспозицією ст.172-20 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову осіб від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі не зазначено суть адміністративного правопорушення, є непереконливими та спростовуються наданими матеріалами. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону є необґрунтованими.

Крім того, будь-яких суттєвих зауважень до протоколу, окрім того, що він не згоден зі змістом, від ОСОБА_1 не надійшло, він власноруч розписався в протоколі.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом було відхилено його клопотання про допит ОСОБА_2 в судовому засіданні, який склав відносно нього протокол, фельдшера та свідків, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Також є безпідставними посилання апелянта на те, що його було допущено фельдшером до чергування після огляду, оскільки фельдшером він був оглянутий коли заступав на добове чергування, а вчинив адміністративне правопорушення, тобто відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння вже о 15 годині 15 хвилин.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3655 гривень, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу Справа № 310/8273/19