Справа № 175/283/19
Провадження № 3/175/530/19
Постанова

Іменем України

02 квітня 2019 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Ребров С.О. за участю захисника ОСОБА_1 розглянувши матеріали, що надійшли з ДПП УПП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

05 січня 2019 року о 17:28 год. в м. Підгородне по вул.Харківська, 64 водій ОСОБА_2 у порушення п.2.5 ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме запах спиртного з порожнини роту, хитка хода, нечітка мова. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 за участю його захисника ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, та пояснив суду, що він не керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, а лише знаходився у його салоні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_6 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Окрім того, судом встановлено, порушення інспектором ст. 251 КУпАП зокрема розгляду справи про адміністративне правопорушення за місцем вчинення.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що протокол в справі про адміністративне правопорушення серії БД №168520 від 05 січня 2019 року, винесений з порушенням норм адміністративного законодавства, оскільки в ньому не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №168520 від 05 січня 2019 року зазначено, що 05 січня 2019 року о 17:28 год. в м. Підгородне по вул.Харківська, 64 водій ОСОБА_2 у порушення п.2.5 ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме запах спиртного з порожнини роту, хитка хода, нечітка мова, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП визначає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить формулювання обставин, що вказували б на порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР.

У звязку з наведеним, суд не може послатися як на допустимі докази на протокол, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 допитаних в судовому засіданні.

Таким чином,судовим розглядом беззаперечно не встановлено, що у діях водія наявне порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість особи лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

З урахуванням наведеного і результатів судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки належних і допустимих доказів того, що він порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, суду не надано.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 38, ч.1 ст.130, 247 п.7, 268, 276, 277, 283-285 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Постанова набрала законної сили ___ ____________ 2019 року.

Суддя С.О. Ребров