Справа №583/2704/13-п Головуючий у суді 1-ї інстанції - Білера
Номер провадження 33/816/36/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, строком 15 діб, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, строком на 15 діб за те, що 18 червня 2013 року о 01 годині 40 хвилин в м. Охтирка Сумської області по вул. Снайпера, керував автомобілем, марки «Форд Мондео», номерний знак АМ 1344, в стані алкогольного спяніння, згідно показів алкотестеру «Драгер» ARBL 0513 1,33% та висновку Охтирської ЦРЛ №182, чим порушив п. 2.9 ПДР України та з урахуванням того, що ОСОБА_3 протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення аналогічного характеру, його притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2, просять поновити пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення та оскаржувану ними постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

На переконання ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2 оскаржувана ними постанова винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїх доводах вказують на порушення прав ОСОБА_3 на захист, оскільки про час та місце розгляду справи він не був належним чином повідомленим, докази його сповіщення в матеріалах справи відсутні. Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту є остаточною і оскарженню в порядку провадження в справах про адміністративне правопорушення не підлягаю. При розгляді справ про адміністративне правопорушення, за які може бути застосоване адміністративний арешт, присутність правопорушника є обовязковою (ст. 268 КУпАП).

Стверджують, що справа розглянута за неналежними доказами, зокрема до матеріалів справи судом були долучені копії постанов Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2012 року по справі №1813/2684/2012 (а.с. 11) та від 21 грудня 2012 року по справі №1813/5856/2012, які були отриманні головуючим по справі без належних повноважень та доказі, так як не були завірені належним чином. Вказані постанови були судом витребувані з архіву суду з власної ініціативи, тим самим порушено принцип безсторонності, що підтверджено рішенням Європейського суду з прав людини «Михайлов проти України» від 06 березня 2018 року. Також зазначають, що в самому протоколі про адміністративне правопорушення викладена фабула ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як не було зазначено кваліфікуючої ознаки: повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також на переконання ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, в звязку з відсутністю в матеріалах справи доказів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не зазначенням в протоколі про адміністративне правопорушення, яке саме порушення, передбачене п. 2.9 ПДР України вчинене ОСОБА_3, суд першої інстанції повинен був направити даний адміністративний матеріал на дооформлення.

Не звернув суд уваги і на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано те, що ОСОБА_3 порушив п. 2.9 ПДР України, однак, який саме підпункт не вказано.

Клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_2 мотивують тим, що про дану постанову захиснику ОСОБА_2 стало відомо лише 22 жовтня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Докази отримання ОСОБА_3 оскаржуваної ними постанови в матеріалах справи відсутні та про її винесення ОСОБА_3 дізнався від свого захисника ОСОБА_2

В ході підготовки матеріалів справи до апеляційного розгляду суд вживав заходів з повідомлення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 про дату час та місце судового розгляду, шляхом надсилання на адресу його місця проживання судових повісток, однак вони повернулися без вручення їх адресату. Адвокат ОСОБА_2 проти розгляду справи за відсутності свого підзахисного ОСОБА_3 не заперечував.

Оскільки неявка особи, що притягується до адміністративної не перешкоджає апеляційному розгляду, апеляційний суд вважає за можливе, відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП здійснити розгляд справи без участі ОСОБА_3

Вислухавши захисника ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі закрити, і дослідивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_2 постанова Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року була винесена за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, цього ж дня 17.07.2013 року, судом за місцем проживання ОСОБА_3 (м. Охтирка Сумської області, вул. Петровського, 92) було направлено копію вказаного судового рішення (а.с. 14), однак жодних підтверджень того, що вона була отримана ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що про існування оскаржуваної постанови суду ОСОБА_3 дізнався вже згодом, аж 22.11.2018 року, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2 задовольнити та поновити їм строк на апеляційне оскарження постанови Охтирського міськрайонного суду сумської області від 17 липня 2013 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_3 на захист, з тих підстав, що справа була розглянута без його участі, слід визнати безпідставним, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом в сповіщенні (а.с. 3). ОСОБА_3 було також розяснено, що у випадку неявки справа буде розглянута за його відсутності. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_3 до суду не надходило, про поважність причин його неявки він не вказує.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172 4 - 172 9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185 1, статтями 185 7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ піддано приводу.

Тобто при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП участь особи, що притягується до адміністративної відповідальності не є обовязковою.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2 про скасування постанови суду, як незаконної з подальшим закриттям провадження у справі, з інших підстав, то вивчивши матеріали даної справи апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи. Проте, зазначені вимоги закону судом при розгляді даної справи, в повному обсязі, не були дотримані.

Частиною 7 статті 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, положеннями ч. 1 ст. 256 КпАП України встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити в тому числі дані про дату і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення

Такі ж вимоги містяться у п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджених Наказом МВСУ № 1376 від 06.11.2015 року, відповідно до яких вимагається викладення у протоколі суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Викладене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 по факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за наслідками розгляду якого судом винесена оскаржувана постанова, складено уповноваженою на те особою, але з недотриманням вищевказаних норм, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що інспектором ДПС ОСОБА_4 18.06.2013 року о 01 год. 41 хв. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 №265127 відносно ОСОБА_3 за те, що він 18.06.2013 року о 01 год. 40 хв. керував автомобілем «Форд Мондео», номерний знак АМ 1344 в стані алкогольного спяніння. Згідно показів алкотестеру «Драгер» ARBL 0513 1,33% та висновку Охтирської ЦРЛ №182, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.06.2013 року складеного КЗ «Охтирська ЦРЛ» за №182 слідує, що ОСОБА_3 огляд на стан алкогольного спяніння в даному медичному закладі проведено 18.06.2013 року о 02 год. 43 хв., і в цю дату та цей час висновок і було складено.

Тобто, за часовим проміжком, огляд ОСОБА_3 на стан спяніння в КЗ «Охтирської ЦРЛ», яким встановлено факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння, що і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в даному випадку, було проведено вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, про що обґрунтовано зазначав захисник в ході апеляційного розгляду скарги ОСОБА_3

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на такі недоліки протоколу і поклав в основу постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності висновок від 18.06.2013 року складений КЗ «Охтирська ЦРЛ» за №182.

Крім того, в дослідженому протоколі серії АГ2 № 265127 від 18.06.2013 року не конкретизовано, який саме підпункт пункту 2.9 ПДР України був порушений ОСОБА_3, оскільки даною нормою водіям встановлено ряд заборон, в тому числі і керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9 а) ПДР ), що і ставиться у вину ОСОБА_3

Крім того, детально вивчивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАп не сформульовано чітко та конкретно суті вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, а саме жодним чином не зазначено, в чому ж виявились ознаки саме ч.2 ст.130 КУпАП

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції розглянувши вищезазначений протокол, на недоліки що стосуються відсутності відповідних ознак кваліфікації статті КУпАП уваги не звернув, а при винесенні постанови, в її мотивувальній частині встановив, що «…Каплун С.С. згідно постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2012 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП», при цьому, що жодного послання на постанову від 21.12.2012 відносно ОСОБА_3 в протоколі про адмінправопорушення не було і працівниками поліції, при направленні матеріалів про адмінправопорушення до суду, ця постанова не долучалась.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції допустив істотні порушення норм процесуального права, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді.

Висновок апеляційного суду щодо істотності таких порушень ґрунтується, зокрема, з врахуванням практики ЄСЗЛ, так у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Також у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З урахуванням вищезазначеного апеляційний суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії АГ2 №265127 від 18.06.2013 року відносно ОСОБА_3, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а відомості щодо часу складання протоколу та скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення не узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами, на що суд при винесенні оскаржуваної постанови уваги не звернув, та дійшов до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 № 265127 від 18.06.2013 року було складено з невідповідностями норм закону, і судом першої інстанції при його розгляді та прийнятті постанови було допущені істотні порушення процесуального законодавства, тому постанова Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року, не може вважатися законною та обґрунтованою, і підлягає скасуванню.

Згідно ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, зокрема, має право: скасувавши постанову закрити провадження у справі, або скасувавши постанову прийняти нову постанову.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції при скасуванні постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року, якою ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП не може виправити допущені судом першої інстанції істотні порушення процесуального закону, направлення матеріалів на доопрацювання є недоцільним, оскільки з моменту складення протоколу пройшло близько пяти з половиною років, тому при скасуванні постанови провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 та захиснику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2013 року, якою ОСОБА_3 притягнутий за ч. 2 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності і на нього накладено адміністративне стягнення у адміністративного арешту строком на 15 діб, скасувати у звязку з істотним порушенням судом першої інстанції процесуального закону, а провадження по справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОСОБА_1.