ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №711/1428/19

Номер провадження 3/711/558/19

08 квітня 2019 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Степаненко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління держпраці у Черкаській області, про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює фізичною особою-підприємцем, ІН: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № ЧК-39/1448/АВ/П/ПТ від 06.02.2019 складеному інспектором Управління Держпраці у Черкаській області Пєтуховою І.О. при проведенні інспекційного відвідування за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 385 ТЦ «Депот» встановлено, що ФОП ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП щодо порушення законодавства про працю, а саме: виплата заробітної плати проводилась не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів. Відповідно до платіжної відомості від 18.10.2018 № О-І00000019 заробітна плата за першу половину жовтня ОСОБА_2 виплачена 18.10.2018, відповідно до платіжної відомості від 06.11.2018 № О-І00000020 заробітна плата за другу половину жовтня ОСОБА_2 виплачена 06.11.2018. Таким чином, проміжок часу між виплатами перевищує 16 днів, чим порушено ч. 1,2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці».

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не проведено в день звільнення. Розпорядженням від 28.12.2018 ОСОБА_2 звільнено з роботи з 31.12.2018. Згідно платіжної відомості від 04.01.2019 № О-І00000001 ОСОБА_2 виплачено заробітну плату за другу половину грудня 04.01.2019, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України.

При звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до розрахункової відомості за грудень 2018 року ОСОБА_2 грошова компенсація за всі не використані нею дні щорічної відпустки не нарахована та не виплачена, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про причину не явки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи повісткою.

Захисник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд закрити провадження по справі в звязку із наявністю по тому самому факту постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Управлінням Держпраці у Черкаській області 19.02.2019 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 визнано винуватою у порушенні вимоги ч.ч. 1,2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 83 КЗпП України та на підставі ст. 259 КЗпП України, ст. 53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509, та на підставі абз. 8 ч.2 ст. 265 КЗпП України на останню був накладений штраф в розмірі 4173 грн.

Разом з тим, за результатами перевірки працівниками Управління Держпраці у Черкаській області за фактом порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.ч. 1,2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 83 КЗпП України відносно останньої складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, та направлений для розгляду по суті до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Отже, як вбачається, йдеться про притягнення ФОП ОСОБА_1 за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства як до адміністративної, так і фінансової відповідальності, що є подвійною відповідальністю.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка висловлена у рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів» «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити кримінально-правовим за національним правом; колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто, гарантії, передбачені ст. 4 Протоколу № 7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється державою.

Таким чином, норми абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 1 ст. 41 КУпАП поширюються на невизначене коло осіб, а також передбачають покарання особи у значному розмірі, їх можливо розглядати як кримінальне переслідування у розумінні Конвенції навіть враховуючи те, що національне законодавство не визначає його кримінальним.

Крім того, відповідальності, передбачені абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ та ч. 1 ст. 41 КУпАП, це різні види відповідальності, а тому на них не розповсюджуються гарантії, передбачені ст. 61 Конституції України, ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції з таких підстав.

По-перше, диспозиції, як абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ та ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачають порушення в сфері трудового законодавства.

По-друге, субєкти відповідальності як за абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ, так і за ч. 1 ст. 41 КУпАП повністю співпадають, оскільки в обох випадках до відповідальності притягається ФОП ОСОБА_1

По-третє, в обох випадках у санкціях статті передбачений один й той самий вид стягнення штраф у грошовій формі.

Тобто, обидві відповідальності, передбачені абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ та ч. 1 ст. 41 КУпАП, є за своєю сутністю штрафними (каральними), і жодна з них не має ознаки правовідновленої (компенсаційної) відповідальності. Штрафний характер відповідальності, передбаченої абз. 8 ч. 1 ст. 265 КЗпПУ та ч. 1 ст. 41 КУпАП, дає підстави ототожнювати ці норми як один вид відповідальності, який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

По-четверте, та обставина, що санкції, передбачені абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ та ч. 1 ст. 41 КУпАП, містяться у різних нормативно-правових актах, та відповідно до національного законодавства не відносяться до кримінального переслідування, не є вирішальною.

Отже, виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку, що притягнення ОСОБА_1 двічі за одне й те саме правопорушення порушує права, передбачені ст. 61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому провадження по справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247 п.8, 280, 283 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження по адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, у звязку з наявністю по тому самому факту постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до апеляційного суду Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_4