Справа№751/357/19
Провадження №3/751/209/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року

СУДДЯ НОВОЗАВОДСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ М. ЧЕРНІГОВА

ОСОБА_1К.

за участю прокурора Максиміхіна Ю.В.,

особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_2,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, місце роботи Головне управління ДФС у Чернігівській області, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією від 14.01.2019 року № 10 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, ОСОБА_2, обіймаючи посаду старшого державного інспектора відділу супроводження судових спорів та досудового врегулювання спорів юридичного управління Головного управління ДФС у Чернігівській області, маючи спеціальне звання «старшого державного інспектора» будучи згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, у порушення вимог частини 2 статті 52 Закону №1700-VII, 15.11.2017, несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, шляхом внесення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднення на офіційному веб-сайті НАЗК інформації про суттєві зміни у майновому стані у звязку з отриманням 10.05.2017 року доходу в сумі 201 274,5 грн. від продажу громадянину ОСОБА_3 рухомого майна - автомобіля Suzuki Grand Vitara, номер кузова: JSAJTD54V00303557, тобто в сумі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що у травні 2017 року нею був проданий автомобіль , проте декларація до НАЗК нею була подана у листопаді 2017 року. В цей період вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. У звязку з сімейними обставинами, зокрема у звязку з перебуванням у декретній відпустці, вона не мала змоги подати декларацію до НАЗК у встановлений строк, і крім того в період перебування її у декретній відпустці змінилось законодавство про запобігання корупції, раніше до внесення змін в законодавство декларація про майновий стан подавалась до 31 грудня наступного року і до цього вони завжди вчасно подавала декларації.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що наявність поважних причин для несвоєчасного подання декларації передбачено частиною першою ст. 172-6 КУпАП, а не частиною другою і незнання закону щодо порядку подання інформації про суттєві зміни у майновому стані не звільняє від відповідальності.

Вислухавши особу, відносно якої складено протокол, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, прихожу до наступних висновків.

Судом встановлено і не заперечується сторонами провадження, що ОСОБА_2 10.05.2017 року отримала доход в сумі 201 274,5 грн. від продажу громадянину ОСОБА_3 належного їй автомобіля Suzuki Grand Vitara, номер кузова: JSAJTD54V00303557.

Зі змісту довідки ГУ ДФС у Чернігівській області від 05.12.2018 № 5531/9/2501-25-28 вбачається, що ОСОБА_2 на 01.01.2017 працювала в Чернігівській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області на посадах головного державного інспектора юридичного відділу, головного державного інспектора юридичного сектору, головного державного інспектора з питань юридичної роботи (наказ Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області № 41-о від 27.05.2016, наказ Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області № 65-о віл 27.04.2017, наказ Чернігівської ОДНІ ГУ ДФС у Чернігівській області № 181-о від 20.12.2017). Займала посаду державної служби категорії «В». В період з 02.06.2016 по 05.10.2016 знаходилась у відпустці у звязку з вагітністю та пологами (наказ Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 02.06.2016 № 30-в), з 06.10.2016 по 22.08.2018 знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.08.2016 № 55-в) (а.с. 27-28).

Згідно з п. 2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність, виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_2 несвоєчасно декларуючи суттєві зміни в майновому стані діяла з корупційним умислом на приховування доходу в сумі 201275 грн., а тому суддя зобовязаний застосувати положення презумпції невинуватості, згідно з якими ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість, і навпаки, орган чи особа, які обвинувачують іншу особу у вчиненні адміністративного правопорушення, зобовязані довести її вину, в тому числі і умисел.

Відповідно до того ж принципу, винуватість особи має доводитися належними та допустимими доказами, що отримані відповідно до вимог Закону.

За положеннями ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ст. 129 Конституції України регламентують, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року N 1700-VІІ "Про запобігання корупції", Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей;

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України N 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін "корупція" означає "використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб", а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна Рада України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП, є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета - одержання неправомірної вигоди.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст. 1 Закону «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

В зв'язку з викладеним, вважаю можливим взяти до уваги позицію ОСОБА_2 про відсутність в неї умислу на вчинення правопорушення, яке полягало у несвоєчасному неповідомленні про суттєву зміну майнового стану Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) внаслідок продажу автомобіля, оскільки вона задекларувала отримані кошти шляхом внесення 15.11.2017 року до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування повідомлення про суттєві зміни у майновому стані та оприлюднила її на сайті НАЗК.

Інші докази у справі не доводять вини ОСОБА_2 у формі умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суддя вважає, що дії ОСОБА_2 не містять ознак дій, пов'язаних з корупцією, умисел, мета і мотив на приховування одержаних від продажу автомобіля коштів ОСОБА_2 не доведені, а тому, відповідно, відсутня суб'єктивна сторона складу корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, отже відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю. К. Овсієнко