КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/706/2019 Суддя 1 інстанції - Батюк В.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою місцевого суду було встановлено, що 24 жовтня 2018 року о 21 годині 20 хвилин на 36 км а/д М-01 Київ-Чернігів, що в межах Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року та постановити нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що протокол про адміністративні правопорушення серії БД №172995 від 24.10.2018 року та матеріали адміністративної справи були складені з грубим порушенням чинного законодавства.

ОСОБА_1 зазначає, що 24.10.2018 року приблизно об 21 годині він був зупинений співробітниками поліції на трасі Київ-Чернігів. Причину зупинки інспектор поліції обґрунтовував тим, що він ( ОСОБА_1 ) рухався в крайній лівій смузі, проте він зазначав інспектору, що рухався в лівій смузі у зв`язку з тим, що об`їзжав нерівності дороги у вигляді ям, тому, що іншим способом проїхати безпечно дану ділянку дороги було не можливо. Після цього, інспектор почав вимагати від нього надання доступу до транспортного засобу з метою його обшуку. Він виражав свої незгоду у зв`язку з тим, що вважав дії інспектора протиправними. Через деякий час спілкування, інспектор почав висловлювати пропозиції «вирішити питання», шляхом передачі йому грошових коштів. Він відмовився тому, що не вважав себе винуватим у вчиненні будь-якого правопорушення. Після цього, інспектор зазначив, що в нього нібито є ознаки алкогольного сп`яніння.

Апелянт вказує на те, що одразу, на місці зупинки йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що він погодився.

ОСОБА_1 вказує на те, що він не відмовлявся від проходження такого огляду, а навпаки погодився, оскільки був впевнений, що перебуває у тверезому стані, огляд на спеціальному приладі проводився без свідків, при цьому не складався відповідний акт огляду, прилад три рази показував нульовий результат і вже після того, як прилад втретє зазначив негативний результат, інспектор почав висувати свою підозру щодо перебування його у стані наркотичного сп`яніння.

Апелянт стверджує, що ознак, на які посилається інспектор в нього не було, йому було запропоновано пройти огляд в лікарському закладі, при цьому він не відмовлявся від проходження такого огляду, проте вимагав присутності захисника.

ОСОБА_1 вказує на те, що свідки його фактично не бачили. В їх присутності не пропонувалося йому пройти огляд в лікарській установі, при цьому, він будь-яким чином не висловлював відмову від такого проходження.

Апелянт вказує на те, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, інспектор поліції, не складаючи акт огляду на стан сп`яніння (який складається на місці), почав одразу складати протокол про адміністративне правопорушення та власноручно заповнювати бланки письмових пояснень.

Звертає увагу суду на ту обставину, що свідки були долучені працівниками поліції на стадії, коли вже було складено протокол та заповнені самим інспектором поліції письмові пояснення одразу обох свідків.

Апелянт стверджує, що в поясненнях свідків зазначено завідомо неправдиву інформацію, адже спілкування фіксувалося на нагрудну камеру інспектора АА 00267, оскільки з даного відеозапису чітко видно, що він не виражав свою незгоду від проходження огляду, а наполягав на його проходженні у присутностіадвоката.

ОСОБА_1 вказує на те, що почерк, яким було заповнено письмові пояснення, співпадає з почерком, яким було заповнено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак, на думку апелянта, даний доказ не може бути оцінено як належний у відповідності до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, проте не зважаючи на це, суд визнав письмові докази належним та допустимим суперечливий документ та послався на них при ухваленні постанови.

Крім цього апелянт зазначає, що в протоколі не зазначено дати, часу та місця розгляду справи, він не отримував жодних повісток із суду, про дату засідання дізнався на сайті «Судова Влада» майже перед початком судового засідання.

Крім цього вказує на те, що назву суду було дописано олівцем на оригіналі протоколу, проте відповідно до п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Також ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи не містяться відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення.

На думку апелянта, зазначені обставини мають значення для вирішення питання щодо належної правової кваліфікації вчиненого правопорушення, зокрема, наявності або відсутності повторності вчинення правопорушення, оскільки відповідно до п. 4, 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від07.11.2015 № 1395)поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення, однак як вбачається з матеріалів справи, жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення, суду не було надано і суд прийняв рішення про кваліфікацію діяння саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не маючи на це будь-яких підстав та правового обґрунтування.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було грубо порушено його право на захист, оскільки під час судового засідання він неодноразово заявляв клопотання про забезпечення права на захист, які було безпідставно відхилені судом, проте згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Зазначене право на правову допомогу гарантується статтею 59 Конституції України: «Кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав». Дане право є непорушним та не може бути обмежене в жодному випадку згідно зі ст. 64 Конституції України: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката Чернецької О.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №172995 від 24.10.2018 року, відповідно до якого 24.10.2018 року на 36 км а/д М-01 Київ-Чернігів в напрямку м. Чернігів водій керував транспортним засобом марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року на на 36 км а/д М-01 Київ-Чернігів від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2,3),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 4), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що останній поставив підпис, при цьому, зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 20.10.2018 року у ОСОБА_1 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому не зазначення в протоколі дати, часу та місця розгляду справи судом, на що вказує в апеляційній скарзі апелянт, не може свідчити про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, адже, відповідно до вимог ст. 277 -2 КУпАП, лише судовою повісткою особа повідомляється про день та час розгляду справи.

А відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, на що також посилається апелянт в апеляційній скарзі, може свідчити лише на користь ОСОБА_1 , адже, ці відомості могли свідчити про наявність такої кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення, як повторність. Проте, відсутність таких відомостей у протоколі ніяким чином не впливає на вирішення питання наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

За клопотанням захисника судом апеляційної інстанції в судове засідання для надання пояснень викликалися свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , пояснення яких містяться в матеріалах справи, та інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 , проте дані свідки та інспектор поліції, в судове засідання не з`явилися. Разом з тим, від свідка ОСОБА_3 надійшло клопотання про неможливість прибуття в судове засідання, в якому останній підтримав свої пояснення, які містяться в матеріалах справи та повідомив, що він дійсно був свідком відмови ОСОБА_1 під проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Також свідок пояснив, що водій мав всі ознаки наркотичного сп`яніння та поводив себе неадекватно. Крім цього ОСОБА_3 зазначив, що всі обставини, які зазначені в протоколі та поясненнях відображені вірно та засвідчені його підписами в обох документах.

Будь - яких підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у суду не має.

Відібрання пояснень свідків на бланку, заповненому поліцейськими, не суперечить вимогам закону, тому твердження в апеляційній скарзі, що такі пояснення суд не міг брати до уваги, є безпідставими.

Також під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було досліджено відеозапис із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, який долучено працівниками поліції до протоколу, на якому достатньо повно відображені події, які зазначені в протоколі.

Так, з відеозапису вбачається, що інспекторами патрульної поліції зупинено двох свідків, яким повідомляють про те, що було зупинено водія за порушення ПДР України, а саме за те, що останній рухався в крайній лівій смузі при вільній правій смузі руху і під час спілкування з водієм у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. При цьому працівник поліції пояснює свідкам, що вони не свідчитимуть про факт того, чи має водій такі ознаки наркотичного сп`яніння чи ні, лише роз`яснює, що в їх присутності водієві буде запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога та вони мають засвідчити погодився водій на це чи ні. Після цього, в присутності свідків працівником поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, проте водій чіткої відповіді не надав, що в було розцінено працівниками поліції як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вказаним відео спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу того, що свідки його фактично не бачили, та про те, що в їх присутності не пропонувалося йому пройти огляд в лікарській установі, адже, як вбачається з відеозапису саме в присутності двох свідків інспектор поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що він не відмовлявся від проходження такого огляду є безпідставними, оскільки з відеозапису працівників поліції вбачається, що на неодноразову пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, ОСОБА_1 вказував, що він не їхав за кермом авто та не був водієм, тому й не має обов`язку їхати до лікаря. Таку позицію ОСОБА_1 працівниками поліції вірно було розцінено, як фактичну відмову від проходження огляду. А посилання ОСОБА_1 . На те, що він не їхав за кермом, були спростовані самим же ОСОБА_1 ще при подачі апеляційної скарги, де він зазначив, що дійсно 24.10.2018 р. саме він був зупинений співробітниками поліції на трасі Київ - Чергнігів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він тричі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», то вони є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на проходження ним огляду на місці зупинки за допомогою алкотестеру і не надано таких доказів ні ОСОБА_1 , ні його захисником під час апеляційного розгляду.

З приводу посилань під час апеляційного розгляду захисника Чернецької О.М. про те, що працівники поліції, які зупинили ОСОБА_1 незаконно патрулювали територію Київської області, будучи поліцейськими УПП у м. Києві, слід зазначити, що відповідно до відповіді т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції УПП у м. Києві Євдокимова Д. на запит адвоката вбачається, що згідно наказу про призначення на службу в поліції та згідно посадових інструкцій, працівники поліції мають повноваження здійснювати патрулювання в межах м. Києва та області, при цьому підставами для перебування екіпажів на патрулюванні є дислокація сил та засобів, затверджена начальником УПП у м. Києві ДПП, сержантом поліції Зозулею Ю.Г. Відповідно до дислокації сил та засобів 24.10.2018 р. старший лейтенант поліції ОСОБА_5 здійснював патрулювання траси М06/М07/ М01 у складі екіпажу «ДРубін - 1201» роти №2 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП.

З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом права ОСОБА_1 на захист, то слід зазначити, що такі доводи не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь - яких клопотань, які за словами апелянта він подавав до суду, більш того, такі доводи не є безумовною підставною для скасування постанови суду, адже, судом апеляційної інстанції повністю поновлені права ОСОБА_1 , в тому числі і право на захист, що підтверджується тим, що під час апеляційного розгляду приймали участь два захисники ОСОБА_1 - адвокат Ясик І.О. та адвокат Чернецька О.М., які заявляли клопотання, надавали пояснення та докази у справі, і т.д.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1, вважаю, що вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання захисник, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відтак, постанова судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність та наклав його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Більш того, санкція вказаного закону є безальтернативною.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал