Справа № 3/593/684/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2019 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., розглянувши матеріали, які надійшли із Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд Бережанського районного суду Тернопільської області 18 грудня 2019 року надійшов протокол №-291 від 06 грудня 2019 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення підлягає поверненню з таких підстав.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ у судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведеності перед судом їх переконливості. При цьому у ст. 62 Конституції України закріплено, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частина 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенції) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо

За змістом ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 ( далі Лист ВССУ від 22 травня 2017 р.) зазначив, що в разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Аналогічні за змістом положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже, ст.6 не може бути застосована. Однак, ЄСПЛ не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Враховуючи наведене, «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції, слід розглядати і протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-6 КУпАП, санкції якої передбачають стягнення у вигляді штрафу від тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тоді як за Кримінальним кодексом України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, згаданими положеннями Конвенції гарантовано кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів у судових процесах по розгляду справ про вчинення адміністративних правопорушень.

Обов`язок щодо збирання доказів визначених ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Одним із таких доказів є протокол про адміністративне правопорушення, який одночасно є й важливим процесуальним документом, що фіксує факт адміністративного правопорушення і є підставою для подальшого провадження у справі.

До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги, дотримання яких гарантує та створює особі, що притягується до адміністративної відповідальності, правові передумови для захисту своїх прав та інтересів при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі, і право на захист від пред`явленого звинувачення.

Так, у відповідності до ст.ст.254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ детальне інформування особи про суть пред`явленого їй обвинувачення є важливою гарантією реалізації права на захист і справедливий суд.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Із протоколу №-291 від 06 грудня 2019 року, складеного оперативним уповноваженим 4-го відділу ( боротьби з організованими групами з ознаками корупції) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Балащук Інною Борисівною, вбачається, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді секретаря Козівського районного суду Тернопільської області, будучи державним службовцем категорії «В» посад державної служби та згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в Тернопільській області 28.03.2018 продано (перереєстровано) транспортний засіб марки «РЕТЮЕОТ 308», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , загальною вартістю 163 608 гривень, таким чином отримано дохід від відчуження (продажу) вказаного вище рухомого майна, автомобіля, в сумі 163 608 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2018. За таких умов, у ОСОБА_1 в період з 00:00 год. 29.03.2019 по 23:59 год. 07.04.2018 виник обов`язок, відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону у десятиденний строк з моменту отримання подарунку повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані. Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 повідомлення до НАЗК про вказані вище суттєві зміни у майновому стані з унікальним ідентифікатором документа (https://public.nazk.gov.ua/search) не подано взагалі. Такі дії ОСОБА_1 , працівником поліції кваліфіковано за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), відповідальність за вказаною статтею настає за умови неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Аналіз змісту згаданого протоколу про адміністративне правопорушення вказує на те, що він складений з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, оскільки містить суперечності щодо суті адміністративного правопорушення, а саме в описовій частині вказано про неповідомлення суб`єктом декларування про суттєві зміни в майновому стані, а у подальшому ці ж дії й цього ж суб`єкта кваліфікуються за ознакою несвоєчасного повідомлення про такі зміни. Також нелогічним й суперечливим за своїм змістом є й період у який в ОСОБА_1 виник згаданий обов`язок декларування, який для неї, як суб`єкта декларування (як зазначено у протоколі) розпочинається у 2019 році і закінчується у 2018 році.

Як вважає суд, таке суперечливе й нелогічне формулювання суті правопорушення є порушенням права особи на захист, оскільки перешкоджає можливості знати в чому саме її звинувачують й ефективно захищатися від такого обвинувачення.

Окрім цього суд зазначає й таке.

Згідно з ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення це - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з п. п. 6 п. 1 ч. 1ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК має право отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, та проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону. Також, не передбачено повноважень посадових осіб Національної поліції України щодо проведення будь-яких перевірок з метою запобігання, виявлення та припинення правопорушень, пов`язаних з корупцією,Закон України "Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014-2017 роки".

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.02.2017 № 56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за № 201/30069 ( далі Порядок), цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції». Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов"язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування . Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:

1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб"єктами декларування, які в них працюють (працювали);

2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб"єктом декларування;

3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб"єктом декларування;

4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб"єктом декларування відповідно до даних Реєстру;

5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;

6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських об"єднань, їх членів або уповноважених представників.

У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.

У випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це суб`єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює суб`єкт декларування, та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «суб`єкт декларування», визначеного Законом України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає суб1єктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані суб`єктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб`єктом декларування.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» повноважень на здійснення перевірки фактів своєчасності подання декларації у органів національної поліції немає.

Посадові особи Національної поліції при виявлені корупційного правопорушення, посилаючись на ст. 255 КУпАП, яка дає їм право на це, складають адміністративні протоколи, але будь-які органи (юридичні особи) Національної поліції України до суб`єктів, які наділені правом перевірки декларацій суб`єктів декларування, - не відносяться.

Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Національної поліції вправі виключно у випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, посадові особи правоохоронних органів, здійснюючи перевірку особи, як суб`єкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення до НАЗК, виходять за межі своїх повноважень та діють поза межами чинного законодавства.

У своєму рішенні від 26 березня 2018 року у справі № 800/513/17 Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо своєчасності подання, достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України, Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, посадовою особою якого складений цей адміністративний протокол, не віднесено до суб`єктів, які наділені правом перевірки декларацій. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції. Посадовці УСР в Тернопільській області ДСР НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку вправі виключно у випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

У той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив (несвоєчасно повідомив) про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК.

У згаданому протоколі не зазначені відомості, а у долучених до нього документах відсутня інформація про те, на якій підставі уповноваженими працівниками Національної поліції проводилась відповідна перевірка з приводу згаданого неподання (несвоєчасного подання) суб`єктом декларування ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Також, додані до протоколу матеріали не містять відомостей про проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , а також повідомлення НАЗК про результати такої перевірки, адресованого уповноваженому правоохоронному органу ( у д.в. УСР в Тернопільській області ДСР НП України).

Відповідно до положень ст.255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 зазначено, що протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, повертаються відповідному органу для належного оформлення.

Згідно Листа ВССУ від 22 травня 2017 р. у разі, коли протокол складено без додержання вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, суддя зобов`язаний своєю постановою повернути протокол відповідному правоохоронному органу (спеціально уповноваженому суб`єкту протидії корупції, який склав протокол) для належного оформлення.

Зазначені вище недоліки суд відносить до суттєвих порушень вимог діючого КУпАП, що не дозволяють йому здійснити всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи у їх сукупності та прийняти законне і обґрунтоване рішення по справі у відповідності з діючим КУпАП.

Самостійно усунути згадані недоліки протоколу №-291 від 06 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , а також відновити порушені права вказаної особи на захист при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд не має змоги, оскільки це не передбачено чинним законодавством, а вчинивши такі дії, суд фактично вийде за межі обвинувачення, що в свою чергу є недопустимим, усунути ж згадані порушення у судовому засіданні за аналогією кримінального судочинства шляхом зміни обвинувачення, є неможливим, оскільки, відповідно до положень ст.255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб, якими суд не є.

Враховуючи викладене, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягають поверненню до Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України для усунення виявлених порушень, викладених у цій постанові.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 278, 280, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Повернути Управлінню стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України протокол №291 від 06 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення для належного оформлення, із додатками.

У процесі здійснення дооформлення необхідно усунути всі без винятку порушення, суперечності та неповноту, які зазначені у постанові суду.

Постанова суду остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко