ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/139/19 Справа № 216/5575/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондарєва О.І. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення 23 вересня 2018 року о 03.00 год. водій ОСОБА_1 по проспекту Поштовому, на перехресті вул. Свято-Миколаївська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, керуючи автомобілем Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1, проїхав на заборонений сигнал світлофора, а також під час перевірки встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння у встановленому закону порядку відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції - скасувати, справу про адміністративне правопорушення - закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що працівниками поліції було порушено процедуру направлення водіїв для огляду на стан сп'яніння, при цьому він не відмовлявся від проходження огляду на місці та в закладі охорони здоров'я і сам наполягав на такому огляді. Одночасно вказує, що свідків було запрошено самими поліцейськими, а тому щодо їх неупередженості є сумніви, при цьому вони не з'явилися і в судове засідання. Зазначає, що матеріали провадження не містять підтвердження того, що він керував автомобілем та те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Апелянт також акцентує свою увагу на тому, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, чим самим порушено його право на доступ до правосуддя.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи належним чином, клопотань від останнього про перенесення справи до суду не надходило, а тому у відповідності до ст. 294 КУпАП розгляд справи проведено без вказаної особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були залучені в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд у встановленому законом порядку для встановлення стану алкогольного сп'яніння; направленням на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об'єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп'яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі охорони здоров'я.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази, наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи було допущено порушення процедури направлення водіїв для проходження огляду, а він наполягав на проходженні відповідного огляду, то слід зазначити, що наявними у матеріалах провадження доказами у своїй сукупності підтверджується той факт, що ОСОБА_1 не виявив бажання пройти огляд на стан сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров'я, при цьому з наявного відеозапису вбачається, що на місце події працівниками поліції було забезпечено доставку спеціального технічного засобу "Драгер", проте будь - якої дії стосовно проходження відповідного огляду з боку ОСОБА_1 вчинено не було, та в подальшому працівником поліції було складено відповідний протокол.

Що стосується доводів апелянта стосовно недостовірності наявних в матеріалах провадження пояснень свідків та сумніви у їх неупередженості, оскільки свідків не було допитано у судовому засіданні, то слід зазначити що дослідженням матеріалів справи встановлено, що дані, зазначені у поясненнях понятих, складені у відповідній формі, та з їх змісту чітко і зрозуміло вбачаються всі фактичні обставини події, які узгоджуються з відомостями у протоколі, та відеозаписом, наявним в матеріалах провадження, при цьому в останніх при складанні протоколу були уточнені їх особисті дані, а тому даний факт виключає сумніви щодо участі згаданих понятих під час проведення огляду на стан сп'яніння, та їх належності і допустимості як доказу.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно недоведеності наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, то слід зазначити, що матеріалами провадження, зокрема протоколом та направленням водія на огляд для встановлення стану сп'яніння, які узгоджуються між собою, чітко зазначено ознаки алкогольного сп'яніння, що і стало підставою запропонування ОСОБА_1 поліцейським спочатку пройти огляд на місці, а в подальшому в закладі охорони здоров'я, на що останній відмовився.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо недоведеності керування ним автомобілем, то слід вказати, що наявними в матеріалах провадження доказами підтверджено, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, зокрема з відеозапису вбачається, як працівниками поліції здійснюється переслідування автомобіля Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1, який проїхав на червоний сигнал світлофора, та після зупинки якого з водійського місця вийшов ОСОБА_1, на підставі чого у відношенні нього було винесено і постанову про накладення адміністративного стягнення (а.с. 2).

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що розгляд справи було проведено за його відсутності, чим самим порушено право на доступ до правосуддя, то слід вказати, що матеріалами провадження встановлено, що 20 жовтня 2018 року між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 13) та в подальшому неодноразово було перенесено розгляд справи за клопотанням ОСОБА_1 20 грудня 2018 року було проведено судовий розгляд без участі ОСОБА_1, проте за участю його захисника, обгрунтовуючи це тим, що ОСОБА_1 зловживає своїм процесуальним правом та затягує судовий процес з метою уникнення від відповідальності, з чим суд апеляційної інстанції погоджується і не бачить в діях суду фактів перешкоджання участі у судовому засіданні ОСОБА_1, при цьому слід зазначити, що судовий розгляд було проведено за участі його захисника.

Інші доводи апелянта мають формальний характер, у зв'язку з чим оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1.у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського

апеляційного суду Крот С.І.