Провадження № 33/4808/5/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 18 вересня 2018 року о 17 год. 00 хв. по вул. Івасюка,27, в м. Івано-Франківську керував транспортним засобом марки «Камаз 45143», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в медичному закладі. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена з порушенням права учасників процесу на справедливий, неупереджений розгляд справи з метою захисту прав, свобод та інтересів особи і підлягає скасуванню.

Зокрема, звертає увагу на те, що 29.11.2018 року ним було подано клопотання про перенесення слухання справи, оскільки з 28.11.2018 року він перебував на лікарняному.

Однак, суд першої інстанції безпідставно 30.11.2018 року розглянув справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 без особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності та його захисника, чим порушив право на захист.

Звертає увагу суду на те, що в суду не було нагальних підстав приймати рішення по справі, оскільки до закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності ще залишалось 18 днів.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції, допускаючи неповноту, не допитав свідків, які були присутніми під час огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив право на обґрунтування доказів та підтвердження правдивості свідчень.

Також, вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час його складення 18 год., однак висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів був складений 18.09.2018 року о 17 год. 50 хв., тобто за 10 хв. до направлення у медичну установу для проведення огляду.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні направлення водія ОСОБА_2 в медичну установу для проведення відповідного огляду, яке передбачене відповідною Інструкцією, та документ медичної установи, на підставі якого було проведено обстеження правопорушника та складено висновок щодо результатів медичного огляду.

Таким чином, неналежне дослідження доказів у справі, порушення прав учасників процесу на справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту прав, свобод та інтересів особи, є підставою для скасування постанови суду.

Захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції за наявності клопотання про відкладення розгляду справи безпідставно розглянув справу без участі особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ст.271 КУпАП передбачено, що захисник має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання та подавати скарги на рішення органу(посадової особи), який розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_2, оскільки останній в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, будучи 16.10.2018 року повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, подав 29.10.2018 року клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, призначений на 30.10.2018 року та надати йому можливість укласти договір з адвокатом на захист своїх інтересів.

06.11.2018 року захисник ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив відкласти розгляд справи та надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи та повідомити його про розгляд справи.

20.11.2018 року захисник ОСОБА_3 подав до суду клопотання, в якому просив перенести розгляд справи у звязку з тим, що ОСОБА_2 перебуває на амбулаторному лікуванні.

29.11.2018 року ОСОБА_3 подав до суду клопотання в якому просив відкласти розгляд справи, у звязку з тим, що він знаходиться на лікарняному, копію якого зобовязувався надати в майбутньому.

При цьому, зі змісту повідомлення Структурного підрозділу «Міська поліклініка №4» на запит суду від 20.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався і на лікуванні станом на 20.11.2018 року не перебував.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що захисник ОСОБА_3 втретє не зявився до суду та подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його перебуванням на лікарняному, проте жодних доказів на підтвердження суду не надав.

Суд першої інстанції визнав такі дії зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які повязані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та дозволяли розглянути справу без їх участі.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобовязана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які повязані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 неодноразово не зявились в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не повязаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення в мінімальному розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №231388 від 18.09.2018 року; даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.09.2018 року, письмовими поясненнями, рапортом працівника поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №231388 від 18.09.2018 року, ОСОБА_2 18 вересня 2018 року о 17 год. 00 хв. по вул. Івасюка,27, в м. Івано-Франківську керував транспортним засобом марки «Камаз 45143», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в медичному закладі. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським роти №1 і взводу№2 ІПП в Івано-Франківській області ОСОБА_6, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою , що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вказав , що по суті з експертизою згідний.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено поліцейським відразу після отримання висновку про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння і останній погодився з вказаним висновком, про що було зроблено відповідний запис у протоколі. При цьому, під час проходження медичного огляду ОСОБА_2 визнавав, що вживав спиртні напої (пиво) в невеликій кількості.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що не знаходився у стані алкогольного спяніння і висновок щодо медичного огляду на стан алкогольного спяніння, яким встановлено, що він перебував у стані алкогольного спяніння не відповідає дійсності.

Зі змісту пояснень захисника адвоката ОСОБА_3 вбачається, що він також вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.09.2018 року, оскільки він не обґрунтований належним чином та зроблений без проведення необхідних досліджень.

Крім того, просив суд врахувати, що ОСОБА_2 у 2012 році отримав травму, внаслідок якої змушений приймати ліки (корвалол, барбовал та інші), які могли істотно вплинути на обєктивність медичних висновків.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.09.2018 року № 584 щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_7, встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 про те, що вищевказаний висновок Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру не відповідає дійсності і не може бути визнаний допустимим доказом.

В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд , часу та місця його проведення.

Для перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 апеляційним судом було витребувано копію Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру №584 від 18.09.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 був оглянутий лікарем ОСОБА_7 , яким була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного спяніння, зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані алкогольного спяніння, що свідчить про обґрунтованість вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів захисника ОСОБА_3 про необхідність допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, письмові показання яких долучені до матеріалів справи, оскільки пояснення вказаних свідків стосуються проходження огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 на місті зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу. Результати вказаного огляду не враховуються при вирішенні питання про встановлення факту керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, оскільки ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.266 КУпАП не погодився зі вказаними результатами, внаслідок чого був направлений для проходження огляду в закладі охорони здоровя. .

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_2 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_10