КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/279/2019 Суддя в першій інстанції: Трубніков А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М. за участю ОСОБА_3 - особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника Борщевського Ю.В., прокурора Кіча О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Борщевського Юрія Васильовича в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрите у зв'язку із закінченням на час розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3, обіймаючи посаду завідувача сектору співробітництва з міжнародними організаціями Управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, будучи державним службовцем, згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700- УП) - суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону №1700-УІІ не повідомив у десятиденний термін НАЗК про суттєві зміни у майновому стані після придбання 07.09.2017 однієї другої частини майна вартістю 590 947, 50 гривень, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною вартістю 1 181 895, 00 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, захисник Борщевський Ю.В. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, посилаючись на невідповідність висновків судді місцевого суду фактичним обставинам справи.

Захисник зазначив, що у діях ОСОБА_3 відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки про наявні речові права на майно, вартістю 590 947 грн 50 коп, ОСОБА_3 зазначив в декларації за 2016 рік в розділі 4 «Об'єкти незавершеного будівництва», а після введення квартири в експлуатацію та реєстрації права власності - в розділі 3 «Об'єкти нерухомості» декларації за 2017 рік.; ОСОБА_3 у звітному 2017 році на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, видатків не здійснював, правочинів не укладав, розмір частки квартири та її вартість з 2014 року залишилася незмінними; протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією,складений безпідставно та не уповноваженою особою, оскільки ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» визначені суб'єкти, наділені правом перевірки змін у майновому стані суб'єктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб'єктом декларування.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 та його захисника Борщевського Ю.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав; прокурора Кіча О.М., який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу вцілому.

Відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП України.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи та надані у судовому засіданні під час апеляційного розгляду докази в їх сукупності, суд апеляційної дистанції дійшов переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, встановлених судом, не підтверджуються зібраними по справі доказами.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що про право власності на об'єкт незавершеного будівництва він указав у відповідній електронній декларації за 2016р.;після введення об'єкту вексплуатацію та реєстрації права власності він повідомивпро наявність нерухомого майна у електронній декларації за 2017 р. При цьому вважає, що у його майновому стані суттєвих змін у 2017 р. не відбулось,видатків на придбання вказаного майна у звітному році він не здійснював, оскільки право власності на майно ним було набуто ще у 2014 році, а у 2017 році відбулась лише його державна реєстрація, а тому, на думку апелянта, він не був зобов'язаний подавати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до законодавства.

Такі доводи апелянта узгоджуються із наявними у матеріалах справи та дослідженими під час апеляційного розгляду доказами.

Так, на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва від 17 грудня 2014 року, договору майнових прав № М29-171/2014-1 від 17 грудня 2014 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал», та згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1056 від 26.12.2014 року про повне внесення коштів, - ОСОБА_3 набуті майнові права на Ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Про право власності на даний об'єкт незавершеного будівництва ОСОБА_3 повідомлено удекларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 р.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» довідку про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування, отриману від управителя ФФБ, довіритель надає забудовнику для подальшої державної реєстрації за довірителем права власності на закріплений за ним об'єкт інвестування.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: 07.09.2017 на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, виданого 17.12.2014 за № 29-1712/2014-1, квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках, відповідно до договору вартість квартири становить 1 181 895,00 гривень.

У декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік ОСОБА_3 подав відомості про наявність у його власності майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, у зв'язку із здачею будинку в експлуатацію об'єкт незавершеного будівництва набув статусу нерухомого майно, але така трансформація правового статусу майна не свідчить про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_6, оскільки майнові права він набув17.12.2014 року, про що він вніс дані у декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік.

Як убачається зі змісту протоколу, ОСОБА_6, обіймаючи посаду завідувача сектору співробітництва з міжнародними організаціями Управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, будучи державним службовцем, згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700- УП) - суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону №1700-УІІ не повідомив у десятиденний термін НАЗК про суттєві зміни у майновому стані після придбання 07.09.2017 однієї другої частини майна вартістю 590 947, 50 гривень, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною вартістю 1 181 895, 00 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Частина 2 ст. 52ЗУ «Про запобігання корупції» передбачає, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмовоповідомити про це Національне агентство.

Однак, слід зазначити проте, що поняття «придбання майна» не визначено на рівні Законодавства, тобто наявна очевидна недостатність визначеності закону в частині необхідності подання таких відомостей в випадку завершення оформлення вже належного особі, та задекларованого попередньо майна.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у рішенні «Салов проти України» зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Також у Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» підкреслюється, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується (п. 108).

Згідност. 62 Конституції Україниобвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із встановлених ЄСПЛ «Критеріїв Енгеля» у даному випадку особа має додаткові гарантії, передбачені ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема обов'язок держави довести вину особи.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальністьнастає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що у ОСОБА_6 відсутній умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, оскільки про наявні речові права на майно, вартістю 590 947 грн 50 коп, ОСОБА_3 зазначив в декларації за 2016 рік в розділі 4 «Об'єкти незавершеного будівництва», а після введення квартири в експлуатацію та реєстрації права власності - в розділі 3 «Об'єкти нерухомості» декларації за 2017 рік.; ОСОБА_3 у звітному 2017 році на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, видатків не здійснював, правочинів не укладав, розмір частки квартири та її вартість з 2014 року залишилася незмінними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка усунула би обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції оцінки та аналізу наявним у справі доказам не дав та в порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із прийняттям нової постанови, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Борщевського Юрія Васильовича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.М.Сітайло