Житомирський апеляційний суд
Справа №287/432/18-п Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія ст. 173-1 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН: НОМЕР_1, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працюючого в ОП «Теплових мереж» м.Олевськ оператором КНС, не інваліда, не депутата, до адміністративної відповідальності протягом року не піддавався,

в с т а н о в и в:

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за:

- ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді сорока годин громадських робіт;

- ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 07 (сім) діб.

На підставі ст.36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених і остаточно на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 07 (сім) діб.

Строк відбуття адміністративного стягнення ОСОБА_2 вирішено рахувати з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 352.40 грн.

Виконання постанови, після набрання нею законної сили, покладено на Олевський ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2, 16 серпня 2018 року, об 17 годині 30 хвилин, в м.Олевську по АДРЕСА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, яке виразилося в погрозах та образах відносно своєї матері ОСОБА_4, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої. Крім того, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2, 21 серпня 2018 року, об 22 годині 40 хвилин, в м.Олевську по АДРЕСА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, яке виразилося в погрозах та образах відносно своєї матері ОСОБА_4, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову Олевського районного суду Житомирської області від 23.10.2018 року змінити та призначити більш м'яке покарання (стягнення) в межах санкції ст.173-2 КУпАП та з урахуванням ч. 2 ст.36 КУпАП. Посилається на те, що постанова Олевського районного суду Житомирської області від 23.10.2018 року у зазначеній справі не відповідає дійсним обставинам справи, що він вчинив безпричинну сварку зі своєю матір'ю ОСОБА_4 16.08.2018 року, в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та таким чином чинив відносно неї психологічний тиск, внаслідок чого вона була змушена вибігти на вулицю та викликати поліцію. Не вважає, що ним вчинено психологічне насильство, оскільки часто з мамою не знаходять спільної мови стосовно деяких питань, в тому числі щодо житла, в якому мешкають. З нею навіть разом не змогла вжитися і його колишня дружина, з якою він спілкуєтьсь і до цього часу, адже після розлучення пройшло більше чотирьох років. У поясненнях потерпілої те, що він, 21.08.2018 року, об 22.40 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння (даний факт є надуманим та матеріали справи не містять жодних доказів про факт алкогольного сп'яніння), за місцем їх мешкання, вчинив безпричинну сварку із матір'ю, в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, порозкидавши речі в будинку та розкидав і порвав робочі папери потерпілої, таким чином чинив відносно мами, психологічний тиск внаслідок чого вона була змушена викликати поліцію, є просто емоційним обуренням його мами стосовно того, що він прийшов дуже пізно та не мав на той час роботи. Вважає, що виклик поліції мамою був на той час поспішним та необдуманим, що й потягло наслідком складення протоколів та направлення справи саме до суду для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Додатково зазначає, що захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону. Суд не перевірив жодного доводу, на підставі якого обирав адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту. Крім того, в судовому засіданні він підтвердив, що дійсно винен в тому, що сталось і те, що щиро кається. До винесення оскаржуваної постанови, протягом року, не піддавався адміністративному покаранню та стягненню. Обираючи вид та міру адміністративного покарання у вигляді арешту суд тим самим позбавив його будь-яких соціальних зв'язків: побаченні з дітьми, колишньою дружиною, та того, що просто може втратити роботу на, якій зараз працює.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду справи, із заявами про відкладання розгляду справи не звертався.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.280 КУпАП що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції при розгляду справи та визначенні стягнення зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, ч. 1ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративне правопорушення, яке полягає у вчинені домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Протиправні дії ОСОБА_2 полягають в тому, що 16 серпня 2018 року, об 17 годині 30 хвилин, в м.Олевську по АДРЕСА_1 останній перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, яке виразилося в погрозах та образах відносно своєї матері ОСОБА_4, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої. Крім того, згідно матеріалів справи, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2, 21 серпня 2018 року, об 22 годині 40 хвилин, АДРЕСА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, яке виразилося в погрозах та образах відносно своєї матері ОСОБА_4, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої.

Як видно з матеріалів справи вина ОСОБА_2 у вчиненні двох правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії АА № 555578 від 16.08.2018 року та серії АА № 555579 від 21.08.2018 року, які підписані останнім та не містять жодних заперечень щодо обставин інкримінованих правопорушень. Крім того, протокол про адміністративні правопорушення серії АА № 555578 від 16.08.2018 року містить пояснення ОСОБА_2, згідно якого останній визнав факт конфлікту з рідною матір'ю та вибачається за свої вчинки.

Крім того, вина скаржника підтверджується письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_4 від 16.08.2018 року та від 21.08.2018 року, які містяться в матеріалах адміністративної справи відносно ОСОБА_2 (а.с.4,12), є послідовними та логічними. Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за ч.1 ст.173-2 від 21.08.2018 року підтверджується і рапортом ст. ДОП Олевського ВП капітана поліції Корбуна В.В. про виїзд в складі слідчо-оперативної групи за повідомленням громадянки ОСОБА_4 з приводу бешкетування її сина ОСОБА_2, на якого було складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП (а.с.13).

Письмові пояснення ОСОБА_2, наявні в матеріалах адміністративної справи відносно нього (а.п.5), згідно яких 16.08.2018 року останній близько 17-30год відпочивав у власному будинку та будь-якої суперечки з матір'ю у нього не було, не спростовують факту вчинення ним цієї дати адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується переліченими вище матеріалами справи відносно нього, та в свою чергу підтверджують те, що він не визнавав своєї вини у вчиненні правопорушень та не розкаювався у їх вчиненні..

Твердження апелянта про те, що постанова Олевського районного суду Житомирської області від 23.10.2018 року у зазначеній справі не відповідає дійсним обставинам справи, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Безпідставним є також твердження апелянта, що останній не вважає, що ним вчинено психологічне насильство, оскільки часто з мамою не знаходять спільної мови стосовно деяких питань, в тому числі щодо житла, в якому мешкають, оскільки його дії (перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив погрози та образи відносно своєї матері ОСОБА_4.) підпадають під об'єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу того, що захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону, слід зазначити наступне

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_2, останній вчинив два адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, про що зазначалось вище, за кожне з яких судом першої інстанції призначено стягнення у відповідності до ст.36 КУпАП окремо та остаточно визначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 7 діб.

Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне стягнення призначеного ОСОБА_2 у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП Крім того з матеріалів справи, пояснень правопорушника не вбачається визнання ним вини у вчиненні даних правопорушень та його каяття. Посилання на те, що призначене судом стягнення з огляду на його нетривалий термін негативно позначиться на працевлаштуванні та можливості спілкування ОСОБА_2 з дітьми, з якими він не проживає, та його участі в їх вихованні, як зазначено ним в апеляційній скарзі, є безпідставними.

З огляду на викладені обставини вважати призначене за сукупністю правопорушень стягнення у виді адміністративного арешту явно несправедливим та таким, що не відповідає характеру правопорушень та особі правопорушника, апеляційний суд не вбачає. Саме таке стягнення, на дуку апеляційного суду, буде достатнім з метою виховання ОСОБА_2 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги правопорушника ОСОБА_2 з мотивів, зазначених в ній, та скасування чи зміни оскаржуваної постанови відносно нього за ч.1 ст.173-2, 36 КУпАП відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Олевського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року щодо нього за ст.173-2, ч.1 ст.173-2 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: