ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3505/19 Суддя 1-ї інстанції: Федорова О.В.
Провадження № 33/818/1132/19
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П. за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Шумейка Ярослава віталійовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Шумейко Я.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строк один рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 24.05.2019 року о 23.30 по вул. Миру в с. Сніжків, Валківського району Харківської області керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: зміна кольору забарвлення обличчя, почервоніння очей, характерний запах алкоголю з ротової порожнини. Від продуття газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу та проходження огляду на стан сп`яніння у Валківській ЦРЛ відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням захисник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2019 року та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП з оголошенням йому усного зауваження, а справу відповідно до ч.2 ст. 284 КУпАП закрити.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2019 року винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до хибного рішення.

Апелянт також зазначає, що обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, вказує, що не було підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а огляд все ж таки було проведено через конфлікт між співробітником поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак сп`яніння, та згідно відеозапису долученого до матеріалів справи, час проходження огляду близько 04 години, а протокол складено о 23 годині 30 хвилин.

Зазначає, що пояснення свідків-понятих взагалі надруковані, а не написані ними власноруч.

Також вказує, що будь-які права та обов`язки працівник поліції ОСОБА_1 не роз`яснював, не видав йому на руки направлення на проходження огляду.

Посилається на те, що видача водію направлення на проходження огляду відноситься до обов`язків працівників поліції. У матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шумейка Я.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з настпуного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних вище норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до вимог статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що сам ОСОБА_1 не спростував факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та підтвердив, що у нього відбувся конфлікт з працівниками поліції через неправомірні вимоги працівників поліції, тому і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння припускаючи можливі протиправні дії з їх боку.

Викладене також підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом.

Апеляційним судом було допитано свідка ОСОБА_3 , яка повідомила, що була залучена працівниками поліції, і у зв`язку з тим, що на даний час вже минуло багато часу, вона не пам`ятає, чи відмовлявся водій ОСОБА_1 від проходження огляду. При цьому свідок уточнила, що працівники поліції наполегливо пропонували водію пройти огляд, але протиправних дій з їх боку вона не бачила.

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей, що працівники поліції провокували водія ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду.

Доводи апелянта щодо відображення частини письмових пояснень свідків у надрукованому вигляді не спростовує правильності встановлення факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду.

Також апеляційний суд не бере до уваги посилання на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд, як підставу для скасування постанови від 16.08.2019 року, оскільки це спростовується оглянутим відеозаписом.

Посилання апелянта в частині невідповідності часу складання протоколу та часу відеозапису, апеляційний суд вважає таким, що не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якими встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шумейка Ярослава Вікторовича залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.08.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик