Провадження № 3/263/87/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2018 року о 01 год. 35 хв., ОСОБА_2, рухаючись на перехресті пр. Металургів та бул. Шевченка у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, керував транспортним засобом ВАЗ 21083, державний номерний знак К4249ДЦ, з явними ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Статтею 268 КУпАП не передбачено обов'язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП у випадку, якщо вона сповіщена про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від останнього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з чим, причини неявки його до суду визнані неповажними, та відповідно до вимог ст.268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних матеріалів.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» розяснено, що стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

За наслідками дослідження доказів вставлено, що провина ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, а саме: «відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння», доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №080340 від 03 листопада 2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, та відеозаписом.

За змістом наведеного протоколу про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП, через повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень передбачених частиною першою цієї статті. Підставою кваліфікації дій правопорушника за кваліфікуючою ознакою «повторність», зявилось накладення стягнення за поставною Подільського районного суду м.Києва від 28.12.2017 за ст.130 ч.1 КУпАП.

Однак, при дослідженні матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що повторність правопорушення в діях ОСОБА_2 не підтверджується, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що останній піддавався протягом року адміністративному стягненню, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП, а відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року (справа №785/11126/17), ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за правопорушення скоєне 13.08.2017 року, отже з моменту скоєння, станом на час інкримінуємих подій - 03.11.2018 року , минуло більше року.

Відповідно до вимог п. 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, повторність правопорушення визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

Відсутність таких постанов про накладання адміністративних стягнень, не дозволяє в свою чергу встановити в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, з огляду на що необхідно виключити із кваліфікуючої ознаки, повторність скоєння вказаного адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП та кваліфікувати дії ОСОБА_2 за частиною першою вказаної статті.

За таких обставин, на підставі викладеного, суд відповідно до положень ст.ст.251, 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доведена.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у звязку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, схильний до вчинення правопорушень у сфері дорожнього руху, що свідчить про нехтування ним законів України і правил дорожнього руху, а також про стійку протиправну поведінку.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, яке відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників; особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Згідно з вимогами ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 29, 40-1, 130, 247, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О. Соловйов