КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Раєнок В.А. та прокурора Фільченкова А.С. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення:

- за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.;

- за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Згідно цієї постанови судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», працюючи на посаді директора середньої загальноосвітньої школи № 235 імені В. Чорновола, що розташована за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Кільцева дорога, 1-Б, в порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 28 даного Закону, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не повідомив безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а саме - про те, що в нього у безпосередньому підпорядкуванні працювали його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 . Приватні інтереси суб`єкта відповідальності за корупційні правопорушення ОСОБА_1 зумовлені родинними стосунками з його дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції працюючи на посаді директора середньої загальноосвітньої школи № 235 імені В. Чорновола, що розташована за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Кільцева дорога, 1-Б, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 даного Закону, відповідальність за яке, передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись своїми повноваженнями в умовах реального конфлікту інтересів, який вплинув на його об`єктивність та неупередженість, перевів дружину ОСОБА_2 на посаду інженера-електроніка із навантаженням 1,0 ставки та навантаження її 0,5 ставки лаборанта за сумісництвом, а також призначив доньку ОСОБА_1 на посаду секретаря-друкарки із навантаженням 0,5 ставки. Приватні інтереси суб`єкта відповідальності за корупційні правопорушення ОСОБА_1 зумовлені родинними стосунками з його дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_1 та збільшенням доходу дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_1 , а отже в цілому сім`ї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив про неможливість повідомлення про конфлікт інтересів свого безпосереднього керівника, оскільки, перебуваючи на посаді директора школи, він є керівником цієї школи і в нього відсутній безпосередній керівник. отже повідомляти таку особу є неможливо. При цьому наголошує, що про наявність у нього реального конфлікту інтересів він повідомив саме НАЗК, проте цей факт суд першої інстанції не взяв до уваги.

Також апелянт зазначив, що його особистий інтерес не суперечив службовим повноваженням, він забезпечував нормальний освітній процес, оскільки посади інженера-електроніка, лаборанта і секретаря-друкарки передбачена штатним розписом і є необхідною для будь-якої школи, він не виходив за межі дозволеного законом, жодним чином не надавав жодних переваг близьким особам і його інтересом, як керівника школи, було забезпечення реалізації освітнього процесу та роботи школи як закладу, а не безпосереднє працевлаштування близьких осіб. Апелянт вказує, що суд першої інстанції та НАЗК виявили суперечності у кваліфікації його приватного інтересу, а саме, для НАЗК це сприяння у збільшенні доходу близьких осіб, а для суду - праця близьких осіб. Вважає, що наявність у нього приватного інтересу вказана двозначно, чітко не сформульована і не визначена.

На думку апелянта судом першої інстанції не доведено у чому ж саме проявлялись його корисні мотиви, оскільки свої повноваження він використовував законно у відповідності до Закону, статуту шкоди, посадових інструкцій. При цьому, судом першої інстанції не було встановлено, які ж матеріальні блага він одержав у зв`язку з використанням службових повноважень і в чому вони проявились.

Крім того, апелянт звертає увагу, що ні в постанові суду, ні в протоколах НАЗК не вказано часу, коли саме він вчинив правопорушення, яке йому інкримінується, тобто не встановлено коли саме у нього виник обов`язок повідомити безпосереднього керівника, так само як не встановлено, коли саме він вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - тобто коли саме у нього виник реальний конфлікт інтересів і коли саме він прийняв рішення в умовах такого конфлікту.

При цьому, апелянт вказує, що на початок розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлені законодавством строки притягнення його до відповідальності вже закінчилися, а тому суд першої інстанції, керуючись ст. 38 КУпАП повинен був закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Раєнок В.А., які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин викладених у постанові, є обґрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі та перевірених суддею доказах.

Так, відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

При цьому, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

В силу підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, для цілей вказаного Закону, прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

- приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

- реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 172-7 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 172-7 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідно до наказу Управління освіти Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 червня 2012 року № 632-к ОСОБА_1 призначений на посаду директора середньої загальноосвітньої школи № 235 ім. В. Чорновола.

При цьому, ОСОБА_1 як директор закладу виконує зокрема такі посадові обов`язки: здійснює підбір та розстановку кадрів; оформлює прийом нових працівників за наявності позитивного висновку медичного закладу; видає накази й дає розпорядження працівникам закладу; укладає договори у тому числі трудові.( п.п. 3.7, 3.37 розділу 3 та п.п. 4.1, 4.4 розділу 4).

Відповідно до наказу директора школи від 14листопада 2017 року № 69-к ОСОБА_2 призначено на посаду інженера-електроніка із навантаженням 1,0 ставки та донавантажено її 0,5 ставки лаборанта за сумісництвом (том 1 а.с. 69).

Відповідно до наказу директора школи від 28лютого 2019 року № 15-к ОСОБА_1 призначено на посаду секретаря-друкарки із навантаженням 0,5 ставки (том 2 а.с. 83).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 перебуваючи, в силу наказу Управління освіти Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 червня 2012 року № 632-к на посаді директора середньої загальноосвітньої школи № 235 ім. В. Чорновола, тобто будучи особою, зазначеною у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а відтак - суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального та потенційного конфлікту інтересів; не повідомив свого безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів, а саме про те, що в нього у безпосередньому підпорядкуванні працювали його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 ; прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, влаштувавши на роботу дружину ОСОБА_2 та доньку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов грунтовного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, авідтак, апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є безпідставними.

Також необгрунтованими апеляційний суд вважає і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він повідомив НАЗК про наявність у нього реального конфлікту інтересів, оскільки матеріали справи не містять жодного звернення ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції з метою врегулювання питання про наявність у нього конфлікту інтересів.

Апеляційні посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що на початок розгляду стосовно ньогосправи про адміністративне правопорушення сплинули встановлені законодавством строки накладенняадміністративного стягнення, а тому суд першої інстанції, керуючись ст. 38 КУпАП повинен був закрити справу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , після ретельної перевірки та з`ясування всіх обставин було виявлено 04 вересня 2019 року та за наявності обгрунтованих підстав стосовно нього в цей же день було складено протокол про адміністративне правопорушення, а стягнення накладено 15 жовтня 2019 року, тобто в строк, передбачений ст. 38 КУпАП, що спростовує доводи апелянта про накладення на нього стягнення поза межами строку, передбаченого Законом.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, його тривалу суспільно-корисливу трудову діяльність на одній посаді, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та наклав його межах санкції, ч.1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП.

За наведеним, апеляційний суд вважає постанову Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_1 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова