Категорія:ст.124 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року,

встановив:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 визнано винним за те, що він 21 листопада 2018 року об 17 год. 45 хв. керуючи автомобілем марки «Фіат Фіоріно», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-06 Київ-Чоп (257+500м) не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком перестроювання не переконався в безпечності маневру, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по смузі на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "BMW Х6", реєстраційний номер LC73817, під керуванням ОСОБА_3, у зв'язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.2.3 "б", 10.1, 10.3 ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді Бущак О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм закону, просить її скасувати як незаконну та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Вказує про те, що судом порушено його право на захист, оскільки судом не було його повідомлено про розгляд справи, що відповідно й позбавило його можливості наведення суду доказів невинуватості у вчиненні порушення.

Крім того, апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення посилаючись на те, що на розгляді справи він присутній не був, а копію постанови від 14.02.2019 року отримав лише 01 березня 2019 року.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності. В клопотанні також зазначив, що апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вважаю, що слід врахувати доводи апелянта, викладені в скарзі та поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він пропущений з поважних причин.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №437542 від 21.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 ставиться у провину порушення п.п.2.3 "б", 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Відповідно до п.п.2.3 «б» 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР України) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За змістом ст.124 КпАП України об'єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується не визнає. При цьому з протоколу БД №437542 та письмових пояснень ОСОБА_2, які він давав працівникам поліції на місці ДТП вбачається, що він перед перестроюванням з однієї в іншу смугу руху впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, однак оскільки водій автомобіля марки "BMW Х6" рухався з дуже великою швидкістю, що й призвело до виникнення ДТП.

Проте такі його доводи до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, стверджується дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №437542 від 21.11.2018 року;

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2018 року, в якій зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів після ДТП, характер механічних пошкоджень транспортних засобів, який підписаний без зауважень ОСОБА_2;

- письмовим поясненням ОСОБА_3, який являється іншим учасником ДТП, та який пояснив, що він рухався в крайній лівій смузі руху та вимушений був різко гальмувати, оскільки з правої смуги руху виїхав автомобіль і почав різко гальмувати для подальшого з'їзду в смугу руху, яка призначена для розвороту. Однак уникнути зіткнення не вдалось.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 після постановлення оскаржуваного судового рішення сплатив призначений судом йому штраф та стягнутий судовий збір.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевикладеним, а матеріали справи містять докази, які підтверджують порушення ним п.п.2.3 «б» 10.1, 10.3 ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи ОСОБА_2 про перевищення водієм автомобіля марки "BMW Х6" швидкості руху, що фактично призвело до виникнення ДТП, оскільки матеріали справи з цього приводу будь-яких доказів не містять.

Крім того не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 про наявність підстав для скасування постанови внаслідок неповідомлення його про час та місце судового розгляду, оскільки, як свідчать матеріали справи, про перебування судового провадження в суді він достеменно знав так як отримував судову повістку про виклик до суду на 01.02.19. Вдруге йому надсилалася судова повістка про виклик до суду також на адресу, вказану останнім в протоколі про адміністративне правопорушення, що підтверджується наявними в даному протоколі особистим підписом ОСОБА_2, який засвідчує факт ознайомлення останнього зі змістом цього процесуального документу, розписка з якої повернулася до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення». Наведене свідчить про те, що судом було вжито достатніх заходів для своєчасного та належного повідомлення ОСОБА_2 про виклик до суду.

Таким чином, усі твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності.

А тому, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності та постановив законне судове рішення про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив стягнення у виді штрафу в межах санкції ст.124 КпАП України.

Таким чином, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 14 лютого 2019 року в даній справі є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КпАП України.

А відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді - без змін відповідно до ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

постановив:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук