Номер провадження: 33/813/231/19
Головуючий у першій інстанції Боднар С.М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі особи притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 27.12.2018 року, стосовно:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, працюючого водієм у ПАТ «Північтранс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2. визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, а також стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 29.09.2018 року о 17 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «I-VAN A07A-30» (д/н НОМЕР_1), рухався по вул. С.Палія, 151А в м. Одесі порушивши вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, при перестроюванні, не надав дорогу автомобілю, який рухався в середній смузі попутного напрямку та здійснив зіткнення з пасажирським автобусом «VOLKSVAGEN» (д/н НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вважає постанову незаконною через застосування до нього надто суворого стягнення, з таких підстав:

1) позбавляючи його права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував, що він протягом 11-ти років працює водієм, за місцем роботи характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався;

2) суд першої інстанції не врахував, що зіткнення транспортних засобів було незначним, а з пасажирів ніхто не постраждав. Він щиро кається у тім, що не зміг попередити та уникнути зіткнення автобусів;

3) суд не врахував також ряд обставин, які дозволяли застосувати більш м'яке стягнення. Зокрема, робота водієм, є єдиним джерелом доходу сім'ї, адже у нього на утриманні знаходиться мати, яка хворіє на тяжке захворювання і потребує постійної матеріальної допомоги.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_2 просить змінити постанову суду першої інстанції та застосувати до нього стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, потерплого ОСОБА_3, який не заперечував проти задоволення скарги, перевіривши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подана у передбачений законом строк, тому вона підлягає розгляду по суті.

Частиною сьомою зазначеної норми закону визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як видно зі змісту мотивувальної частини постанови, суддя суду першої інстанції не в повній мірі виконав приписи ст. 280 КУпАП та не врахував всі обставини справи та не надав об'єктивну правову оцінку доказам у справі, у їх сукупності та співвідношенні один до одного.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався у постанові на наступні докази:

- пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, у яких кожний пояснив свою версію зіткнення транспортних засобів, заперечуючи свою вину у цьому;

- протокол про адміністративне правопорушення серії БД №284000 від 29.09.2018 року;

- схему місця ДТП та протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.09.2018 року, письмові пояснення та інші матеріали справи.

Апеляційний суд вважає, що орган дізнання, оформлюючи матеріали ДТП, а суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_2 є винуватим у вчиненні ДТП та правильно кваліфікували його дії за ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 33 КУпАП, зазначив, що мотивує своє рішення в частині накладення стягнення, характером та обставинами вчинення правопорушення, особою правопорушника, а саме тим, що він, здійснюючи професійну діяльність, пов'язану із перевезенням пасажирів, свідомо допустив порушення ПДР чим міг наразити на небезпеку осіб, яких перевозив, тому це унеможливлює призначення стягнення у виді штрафу.

Разом з тим, такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним та справедливим через неповноту судового розгляду.

Окрім того, у випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винуватою, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови, повинний мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Як видно зі змісту мотивувальної частини постанови, суд першої інстанції не встановив обставин, що пом'якшують відповідальність правопорушника.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 КУпАП, передбачено, що обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнається щире розкаяння винного.

Не забезпечивши повноту, всебічність та об'єктивність судового розгляду, порушивши зазначені вище норми КУпАП, суд першої інстанції зазначивши, що ОСОБА_2 працюючи водієм транспортних засобів у ПАТ «Північтранс» жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, тому висновки суду щодо свідомого вчинення ним порушення правил дорожнього руху є голослівними.

Більш того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав свою вину, та настоював на своїй позиції з приводу того, що вчинення ДТП було спричинено ним неумисно, погодившись з тим, що у зв'язку із дистанційним розташуванням транспортних засобів він міг не помітити автомобіль потерпілого. При цьому, будь-яких відомостей про наявність постраждалих внаслідок ДТП матеріали провадження не містять.

Обставин, які б могли свідчити про обтяження вини ОСОБА_2 матеріали провадження не містять.

Окрім того, через неповноту судового розгляду, суд 1-ої інстанції, при накладенні адміністративного стягнення, не врахував, що право керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 з огляду на виконувані ним професійні обов'язки. Також, ним в судовому засідання суду апеляційної інстанції надані довідки про перебування на його утримання тяжко хворої матері, яка потребує медикаментозного лікування, та яке він забезпечує за рахунок працевлаштування водієм.

Тому доводи апеляційної скарги стосовно постійної необхідності у користуванні транспортним засобом, оскільки ця потреба пов'язана з необхідністю піклування за хворою матір'ю та тим, що це є його єдиний вид трудової діяльності, яким він займається протягом останніх 11 років, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

За наявності таких даних, позбавлення ОСОБА_2 права керувати транспортними засобами, не можна визнати справедливим, законним і обґрунтованим, тому йому необхідно обрати більш м'який вид адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 33, 283, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 27.12.2018 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення, - змінити.

Вважати притягнутим ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца