Провадження № 33/824/507/2019 Суддя в 2-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2018,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2018 року провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1-

закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності;

Відповідно до постанови судді, 05.08.2018 приблизно о 18 годині 15 хвилин водій ОСОБА_2 на 17 км + 900 м а/д М05 Київ - Одеса в Києво-Святошинському районі Київської області, керуючи транспортним засобом Mazda CX-5 номерний знак НОМЕР_1 при здійсненні розвороту поза перехрестям не надав перевагу транспортному засобу Audi А 7 номерний знак НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку по тій смузі, на яку водій ОСОБА_2 мав намір здійснити розворот, де допустив зіткнення з транспортним засобом Audi А 7 номерний знак НОМЕР_2, в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п. 2.3 б), п.10.4. ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування із закриттям провадження у справі у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування доводів скарги указав, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що був складений відносно нього, свідчить про те, що факту порушення ним вимог будь-яких дорожніх знаків і дорожньої розмітки не мало місце і його транспортний засіб, пропускаючи інші транспортні засоби, які рухались в зустрічному напрямку і ті, що здійснювали розворот разом з ним попереду нього, просто стояв на перехресті і не створював небезпеки для руху водію автомобіля Audi А 7, а був лише перешкодою, для об'єктивного завчасного виявлення якої у водія ОСОБА_3 не було перешкод технічного характеру. Крім того зазначив, що у момент зіткнення обидва водії знаходились в аварійній ситуації, яка була створена діями водія автомобіля Audi А 7 ОСОБА_3, який хоч і мав перевагу для руху перед автомобілем, що здійснював розворот, але не виконав вимог дорожнього знаку 3.29 та п. 12.3 ПДР України і здійснив зіткнення з перешкодою для руху, для виявлення якої завчасно для себе не мав перешкод технічного характеру. Зауважив, що відсутність в діях водія ОСОБА_2 порушення вимог п. 10.4, 2.3.б ПДР України стверджується відеозаписом з відеореєстратора автомобіля Мазда, а також тим, що в момент пригоди і до неї за певний час автомобіль Мазда був в нерухомому стані, а тому стверджувати про ненадання переваги в русі не можна. Також апелянт указав, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність або відсутність вини необхідно встановлювати саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4, які доводи апеляційної скарги вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а постанову судді без змін;

свідка ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Ця обставина стверджується зібраними у справі доказами, а саме: схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, фото матеріалами з місця ДТП, а також відеозаписом з відео реєстратора з автомобіля Mazda CX-5, що долучений до матеріалів справи. Аналіз цих доказів, повторно досліджених судом апеляційної інстанції, дає підстави стверджувати те, що у зазначеній вище дорожній обстановці водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mazda CX-5 номерний знак НОМЕР_1, при здійсненні розвороту поза перехрестям не надав перевагу транспортному засобу Audi А 7 номерний знак НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку по тій смузі, на яку водій ОСОБА_2 мав намір здійснити розворот, де допустив зіткнення з транспортним засобом Audi А 7 номерний знак НОМЕР_2, в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи судом закінчились передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності не встановлюється у справах, у яких провадження закривається на підставі ст. 38 КУпАП, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ч.6 ст. 82 ЦПК України та ч.6 ст.78 КАС України щодо обов'язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов'язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду &q?ду;Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України».

Аналіз диспозиції та санкції ст.124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обовязковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Із урахуванням наведеного суддя місцевого суду обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вказана ДТП сталась внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3, а саме, що ним не було виконано вимоги дорожнього знаку 3.29 «обмеження швидкості руху «50» та вимог п. 12.3 ПДР, суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Як вбачається з пояснень водія автомобіля Mazda CX-5 ОСОБА_2, він рухався по автодорозі Київ - Одеса та мав намір здійснити розворот у напрямку м. Київ. Зайнявши крайнє положення на проїзній частині та пропустивши транспортні засоби, які рухались у зустрічному напрямку у тій смузі руху, на яку він мав намір здійснити розворот, він почав виконувати маневр розвороту. Однак, оскільки попереду нього справа інший автомобіль також виконував маневр розвороту та створив йому перешкоду, він не зміг закінчити маневр розвороту та змушений був зупинитись і в цей час сталось зіткнення його автомобіля з автомобілем Ауді.

Отже саме водій автомобіля Mazda CX-5 ОСОБА_2 здійснюючи розворот поза перехрестям не переконався у безпечності вказаного маневру, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу - автомобілю Ауді під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експертного авто технічного та транспортно - трасо логічного дослідження №1-11/18 від 02.11.2018р., оскільки вказаний висновок не містить даних про те, чи відповідали дії водія автомобіля Mazda CX-5 ОСОБА_2 вимогам п.10.4 ПДР України та містить припущення щодо швидкості руху транспортного засобу - автомобіля Ауді.

Аналіз зібраних у справі доказів дає підстави стверджувати те, що саме умисні дії водія ОСОБА_2 перебували у прямому причинному зв'язку із наслідками у виді зіткнення та наступного пошкодження транспортних засобів. Ці дії проявились у порушенні вимог п. 2.3 б та 10.4 ПДР України, були першочерговими, тобто такими, які вперше створили аварійну ситуацію, яка в подальшому призвела до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України мав право розраховувати на те, що водій ОСОБА_2 буде дотримуватися вимог п. 10.4 ПДР України та надасть йому перевагу у русі.

Суд при цьому зважає на те, що вимоги п. 10.4 ПДР України носять імперативний характер, за якими водій ОСОБА_2 повинен був надавати превагу у русі усім транспортним засобам, які наближалися з правого боку, тобто таким транспортним засобам, для яких виїзд на їхню смугу руху іншого автомобіля, в даному випадку автомобіля Mazda CX-5 під керуванням ОСОБА_2, викликало необхідність гальмування чи зміни напрямку руху для уникнення зіткнення. Факт наявності такого зіткнення дає безумовні підстави стверджувати про наявність прямого причинного зв'язку із зіткненням транспортних засобів саме від дій водія ОСОБА_2

Крім того, питання щодо правомірності дій водія автомобіля Audi А 7 ОСОБА_3, не є предметом розгляду в даній справі.

Враховуючи викладене, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв'язку з чим залишає постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2018 рокущодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька