Справа № 345/468/19
Провадження № 3/345/174/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2019 м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Юрчак Л.Б., за участю прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління захисту економіки в Івано-Франківській області департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої на ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, працюючої на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу погашення боргу Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківської області (головний державний інспектор Калуської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області), РНОКПП НОМЕР_1, за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №33/2019 від 25.01.2019 зазначено, що ОСОБА_2, будучи згідно з підпунктом «В» та «Е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, 14.04.2017 придбала рухоме майно (автомобіль марки Peugeot Вipper, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2), білого кольору, вартість якого 87 614,73 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2017 року (80 000 грн.) та в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинила правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а саме неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненому правопорушенні не визнала, заперечила проти складеного відносно неї протоколу, оскільки вважає, що не вчиняла дій (умисних чи з необережності), спрямованих на порушення вимог фінансового контролю.

Адмінправопорушник зазначила, що згідно договору купівлі-продажу потриманого автомобіля, укладеного 22.03.2017 в м. Зіегбург, Німеччина, вона придбала автомобіль марки Peugeot Вipper, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, купівельна вартість якого становить 2000 євро, а митна вартість 58368,85 грн. Тобто, вартість транспортного засобу не перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2017 року, суттєвих змін у майновому стані ОСОБА_2 не відбулося.

Також, згідно письмових заперечень ОСОБА_2, остання вважає, що в її діях відсутній прямий умисел щодо неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані, порушення вимог фінансового контролю чи переслідування будь-якого корупційного інтересу, а тому просить суд закрити провадження у справі відносно неї на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні підтримав протокол про адміністративне правопорушення, з тих підстав, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, наявний непрямий умисел на вчинення адміністративного правопорушення, поважні причини несвоєчасного подання декларації ОСОБА_2 відсутні. Просив суд визнати останню винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону України).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією», в чинній редакції зі змінами та доповненнями, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень.

Аналогічна вимога міститься в п. 7 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління протиправне, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у тому числі і в неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області ДФС України №346-о від 28.09.2018, ОСОБА_2 старшого державного інспектора сектору обслуговування платників Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області переведено на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу погашення боргу Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Таким чином, ОСОБА_2 являється субєктом відповідальності за вчинення правопорушення повязаного з корупцією, який визначений підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між Штайнбуехель Райнер та ОСОБА_2, остання набула права власності на автомобіль марки Peugeot Вipper, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 вартістю 2000 євро.

За таких умов, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 була зобовязана у десятиденний строк з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу письмово повідомити про це НАЗК.

Згідно відомостей наявних на веб-сайті НАЗК встановлено, що ОСОБА_2 І,Й. повідомлення про суттєві зміни в майновому стані не подавала.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок,власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічної думка судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до абзацу другого ст. 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 в щорічній декларації за 2017 зазначено відомості про придбання автомобіля марки Peugeot Вipper, що свідчить про відсутність наміру приховати відомості про суттєві зміни в майновому стані.

У відповідності з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також беручи до уваги висновки ЄСПЛ, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення останньої до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суд враховуює положення ст. 62 Конституції України, згідно з якою винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя