ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч.4 ст.172-6 КУпАПГоловуючий в апеляційній інстанції: Поєдинок І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 р. Суддя Черкаського апеляційного суду Поєдинок І.А. за участю прокурора Гречаного Р.І., правопорушниці ОСОБА_1 , захисника Демиденка А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою правопорушниці ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2019 року, щодо ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2019 р.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу головним державним ревізор-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, проживаючу за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в розмірі 384,20 грн..

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 являючись головним державним ревізор-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», подала завідомо недостовірні відомості в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018, на суму 240 700 (двісті сорок тисяч сімсот) гривень 00 копійок, що становить 125 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01.01.2019, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції вину не визнала та пояснила, що 27.04.2012 на підставі договору купівлі - продажу вона разом з чоловіком як законні представники малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 придбали їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за 240700 грн., але про державну реєстрацію, яка відбулась 10.05.2012 вона не знала, оскільки документів у неї не було і реєстрацією займався її колишній чоловік. В 2014 шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано. Після того, як вона працевлаштувалась в Головне управління ДФС у Черкаській області, нею вчасно подавались щорічні декларації. З дозволу керівництва управління ДФС вона мала доступ до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності згідно яких, за її донькою ( ОСОБА_2 ) право власності на вищезазначену квартиру не значилось, тому вона вважала, що у неї не має обов`язку зазначати відомості про вказану квартиру у щорічній декларації за 2018 рік. Вказані дані вона вважала достовірними, а отже з цих підстав не зазначила об`єкт нерухомості, який належить члену її сім`ї в декларації .

Захисник Демиденко А.І. в судовому засіданні суду першої інстанції просив закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що в діяннях ОСОБА_1 відсутній умисел на подання недостовірних відомостей про власника квартири та в її діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП звернув увагу, що її у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, повністю підтверджується наявними у справі доказами, підстав для закриття провадження він не вбачає.

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2019 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в розмірі 384,20 грн..

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, правопорушниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2019 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що вказана постанова є незаконною, такою, що не ґрунтується на матеріалах адміністративного правопорушення та прямо суперечить вимогам чинного законодавства.

Вважає, що елементи суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172 КУпАП, відсутні у зв`язку з відсутністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотивів вчинення корупційного правопорушення, відтак це робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника та ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, міркування захисника, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підтримку апеляційної скарги із зазначених у ній підстав скасування постанови суду, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора про необгрунтованість апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обгрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необгрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 172-6 ч.4 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Крім того, згідно з п.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував наведених положень закону та дійшов до не вірного висновку про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 являючись головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», подала завідомо недостовірні відомості в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018, на суму 240700, 00 грн., що становить 125 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01.01.2019, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Дана подія, потягла за собою накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. та судового збору на користь держави в розмірі 384 грн. 20 коп. грн.

Вважаю, що при винесенні постанови суддя районного суду, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не обгрунтувала, а отже, не довела форму вини, мету і мотив вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення. Докази, які суддя районного суду поклала в основу обвинувальної постанови щодо ОСОБА_1 , не підтверджують наявність умислу в діях ОСОБА_1 на подання завідомо неправдивих відомостей у щорічній декларації за 2018 рік.

Встановлено, що під час розгляду справи, заперечуючи свою вину, ОСОБА_1 стверджувала про те, що ні в протоколі № 204/2019 від 20 вересня 2019 року, ні в матеріалах справи не має достатніх та достовірних доказів про наявність умислу в її діях на подання завідомо недостовірних відомостей у щорічній декларації за 2018 рік та про те, що у неї була мета на порушення вимог фінансового контролю.

До купівлі квартири малолітній дочці, ОСОБА_1 мала формальне відношення, оскільки де-факто вона була придбана за кошти батьків її на той час чоловіка, ОСОБА_3 До державної реєстрації права власності на цю квартиру, яка відбулась 10.05. 2012 року, ОСОБА_1 ніякого відношення не мала і їй про цей факт не було відомо до часу складання щодо неї протоколу від 20 вересня 2019 року. Такий перебіг подій склався через те, що через незначний проміжок часу в березні 2013 року, після купівлі даної квартири сім`я ОСОБА_1 розпалась, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 разом з дочкою стали проживати у власній квартирі АДРЕСА_1 . Що стосується реєстрації, то вона залишалась попередньою. ОСОБА_1 та її донька були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить бувшому чоловіку, ОСОБА_5 .

Також в ході судового засідання встановлено, що квартира, яку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купили дочці, разом зі всіма документами на неї, залишилась під повним контролем бувшого чоловіка.

З 2016 року, коли ОСОБА_1 стала подавати щорічні декларації, то за місцем роботи з дозволу керівництва ДФС мала, доступ до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав згідно з яким, за донькою, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , весь цей час не значилось факту реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_3 . Виходячи з цього, ОСОБА_1 переконана в тому, що у неї не було обов`язку зазначати відомості про вказану квартиру доньки у декларації за 2018 рік. Навіть після складання щодо ОСОБА_1 протоколу про корупцію, вона в черговий раз 25.09. та 30.09. 2019 перевірила ці відомості як за місцем роботи, так і в Департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. Надані ОСОБА_1 інформаційні довідки з цих установ теж засвідчують про те, що за донькою, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , теж не значиться реєстрація прав власності на вищезгадану квартиру. Ці довідки та копія свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 були надані ОСОБА_1 та її захисником судді суду першої інстанції, для дослідження та оцінки при з`ясуванні питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони цього правопорушення.

Проте, суддя районного суду ретельно не перевірив вищенаведених доводів, які у сукупності є такими, що свідчать про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації за 2018 рік.

В ході апеляційного розгляду, за згодою учасників адміністративного провадження була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2019 року, з якого вбачається, що за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру або інший об`єкт нерухомості не зареєстровано.

Крім того в ході апеляційного розгляду встановлено, що згідно картки платника податків, ОСОБА_2 присвоєно ідентифікаційний код № НОМЕР_1 та саме за цим кодом ОСОБА_1 перевіряла інформацію про право власності на нерухоме майно перед подачею декларації.

Також за цим номером ідентифікаційного коду ОСОБА_1 перевіряла дану інформацію при складанні адміністративного протоколу, а саме: 25.09.2019 року та 30.09.2019 року, а також в ході апеляційного розгляду справи 21.12.2019 року, що підтверджується довідками про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, в ході апеляційного розгляду встановлено, що орган, який збирав документи для складання адміністративного протоколу та прокурор, з`ясували дані обставини за іншим ідентифікаційним кодом.

Допитаний в якості свідка в ході апеляційного розгляду гр. ОСОБА_6 пояснив, що працює на посаді начальника управління надання адміністративних послуг департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради; інформаційна довідка формується відповідальною особою та ставляться параметри запита; при встановленні ідентифікаційного коду повністю проводиться ідентифікація певної особи; у такої особи, як ОСОБА_2 з ідентифікаційним кодом № НОМЕР_1 не зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Суд першої інстанції при розгляді справи на дані обставини не звернув уваги та не дав відповідної оцінки в сукупності з іншими матеріалами справи.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Як вбачається з матеріалів провадження при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, усупереч вимогам закону залишилось недоведеним форма вини, мета і мотив його вчинення. Жоден з доказів, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення щодо ОСОБА_1 не підтверджує поза розумним сумнівом наявності умислу останньої подати завідомо недостовірні відомості у декларації.

Прокурором не надано достовірних і переконливих доказів того, що ОСОБА_1 знала, що за її донькою зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення базуються лише на припущеннях, а встановлені в ході апеляційного розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки надані докази не підтверджують наявності умислу ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, що свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, викладені в постанові судді районного суду обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, не ґрунтується на зібраних та досліджених доказах у справі. Зокрема, в постанові судді першої інстанції взагалі не розкрита та необгрунтована будь-якими належними та допустимими доказами суб`єктивна сторона цього правопорушення, з чого б достеменно вбачалось те, що ОСОБА_1 мала умисел на подання завідомо недостовірних відомостей у своїй декларації за 2018 рік та спеціальну мету - ухилитись від вимог фінансового контролю.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а судове рішення судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2019 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 4 ст. 172-6 КпАП України - скасувати, та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Поєдинок