П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне порушення за протоколом старшого інспектора прикордонного контролю ВПС «Тиса» (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_1 відносно громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст.204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2019 року старшим інспектором прикордонного контролю ВПС «Тиса» (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 327543 відносно ОСОБА_2 , в якому зазначено, що 25 лютого 2019 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_2 під час перетинання державного кордону в пункті пропуску «Тиса» на ділянці виїзд з України предявила на паспортний контроль паспорт громадянина ОСОБА_3 для закордонних поїздок серії ВЕ № 2859831, виданий 11.12.2014 року в якому відсутня відмітка про перетин державного кордону на вїзд в Україну, чим порушила вимоги ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного корону гр.. України, затвердженого Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, тобто вчинила спробу незаконного перетину ДК без відповідного документу для перетинання ДК із України в ОСОБА_3.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням та через повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту вказаної статті та ч.4 ст. 55 Конституції України випливає, що воля держави, спрямована на припинення протиправних дій, виражена досить чітко, тому що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки на підставах, установлених у законі. Якщо такі підстави відсутні або якщо вина особи у вчиненні діяння з цих підстав не доведена, особу не може бути піддано будь-якому заходу адміністративного стягнення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст.248 КУпАП).

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної юрисдикції необхідно встановити, чи був учинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно з'ясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.

Під складом адміністративного проступку розуміють сукупність установлених законом суб'єктивних і об'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративний проступок. Структура складу містить у собі чотири елементи (підсистеми): 1) суб'єкт правопорушення; 2) об'єкт правопорушення; 3) суб'єктивну сторону; 4) об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність хоча б однієї ознаки, що характеризує суб'єкт, об'єкт, суб'єктивну сторону або об'єктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що це правопорушення не відбувалося.

Так, диспозицією ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об'єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об'єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб'єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

З протоколу про адміністративне правопорушення Зх РУ № 327543 від 25.02.2019 року відносно ОСОБА_2 не вбачається та не вказано жодної дії, вчиненої останньою, що підпадає під ознаки об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів, що подані ОСОБА_2 документи, при перетині державного кордону 25.02.2019 року у пункті пропуску «Тиса» містять недостовірні відомості про особу ОСОБА_2 та є підробленими чи не дійсними, і такими, що не дають право перетнути кордон України.

Під час розгляду справи встановлено, що 25.02.2019 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_2, як підставу для переміщення кордону, пред'явила на паспортний контроль паспорт громадянина ОСОБА_3 для закордонних поїздок серії ВЕ № 2859831 від 11.12.2014 року, і такі її дії, кваліфіковано, як спроба незаконного перетинання державного кордону.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 є одночасно громадянкою України та громадянкою ОСОБА_3, має паспорт громадянки ОСОБА_3.

Законодавством України не передбачено відповідальність за подвійне громадянство ОСОБА_2, громадянства України у визначеному законом порядку не позбавлено, а тому у відносинах з Україною вона залишається громадянкою України, однак при цьому є і громадянкою ОСОБА_3.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що паспорт громадянина ОСОБА_3 для закордонних поїздок серії ВЕ № 2859831 від 11.12.2014 року, пред'явлений ОСОБА_2 є підроблений або містить недостовірні відомості, а тому сам факт пред'явлення документу, який є дійсним, не може вважатись порушенням законодавства та не вважається порушенням правил та порядку перетинання державного кордону України.

У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 роз'яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.с.1, 3, ч.2 ст.19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до п.4.1 вказаного Рішення вказано, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Суд також звертає увагу на принципи Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997 року (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006 року), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учаcниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Оцінивши в сукупності всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч.1 п.1, 280, 283,-285, 287,-291 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В ИВ:

Провадження в справі про адміністративне порушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4