ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя Джулай О.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Подуст Т.П.

особи, яка притягається до

адміністртивної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси, від 08.11.2019 року, відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень, а також стягнутий судовий збір в сумі 384 гривень 20 копійок.

Відповідно до оскарженої постанови, судом першої інстанції було встановлено, що 01.11.2019 0 08 год. 50 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою свого мешкання, здійснив домашнє насильство психологічного характеру стосовно племінниці ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді Приморського районного суду м. Одеси, від 08.11.2019 року, ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає постанову незаконною, та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, заперечує свою вину у вчиненні правопорушення та стверджує, що він навпаки намагався уникнути конфлікту.

Тому апелянт просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження по справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в скарзі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та

доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 245 КУпАП вбачається, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Проте, цих вимог закону в повній мірі суддею дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 238323, 01.11.2019 0 08 год. 50 хв. ОСОБА_1 знаходячись за адресою свого мешкання, здійснив домашнє насильство психологічного характеру стосовно племінниці ОСОБА_2 .

Однак, на думку апеляційного суду, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за своїм змістом не містять обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки невід`ємною складовою цього адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Між тим, ні орган, який склав адміністративний протокол, ні суд не зазначили, які саме дії здійснив ОСОБА_1 стосовно племінниці ОСОБА_2 , чи могла та чи була такими діями ОСОБА_1 завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП, суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винуватості особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, ці вимоги закону суддею суду першої інстанції не дотримані, внаслідок чого залишились нез`ясованими та невірно оціненими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Так, як на докази вини ОСОБА_1 , суд послався на протокол про адміністративне правопорушення від 01.11.2019, письмові пояснення та інші матеріали справи, при цьому не розкрив зміст вказаних пояснень та матеріалів, та не проаналізував усі докази у їх сукупності.

Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності в даному випадку не може бути джерелом доказування, тому що складений інспектором поліції, який не був очевидцем подій, лише на підставі даних, вказаних потерпілою, які не підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 вона проживає в квартирі свого дядька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 01.11.2019 року на побутовому ґрунті між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - батьком її дитини, виник конфлікт. У ході конфлікту її дядько ОСОБА_1 висловлювалася нецензурною лайкою, виганяв ОСОБА_3 з квартири. У відповідь вона також висловлювався нецензурною лайкою та штовхала ОСОБА_1 , завдавала йому удари руками.

Отже, пояснення потерпілої спростовують висновок судді про вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , 01.11.2019 року він прийшов додому за адресою: АДРЕСА_1 , побачив невідому йому особу - ОСОБА_3 та попросив його залишити квартиру, на що останній відмовився та почав провокувати його на конфлікт. В ході сварки його племінниця ОСОБА_2 та її хлопець ОСОБА_3 висловлювалися на його адресу нецензурною лайкою, «розпускали руки».

На думку апеляційного суду, дії ОСОБА_1 , в межах конфлікту з ОСОБА_2 не досягли межі, яка б свідчила про вчинення психологічного насильства, визначеного диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого, наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 умисно вчинив діяння психологічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Також, апеляційний суд зазначає, що суддя суду першої інстанції не звернула увагу на те, що працівником поліції було видано терміновий заборонний припис кривдника відносно всіх учасників конфлікту, копії яких приєднано до матеріалів справи.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

З урахування наведеного, у справі відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 цього Кодексу, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, всупереч ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП, не вжив заходів щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,7, 245, 247, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси, від 08.11.2019 року, відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п.1) ч.1 ст. 247 - в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Б. Джулай