Номер провадження: 33/813/510/19
Номер справи місцевого суду: 520/2225/19
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №121 від 25 січня 2019 року, складеного оперуповноваженим управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Марталога О.І., вбачається, що ОСОБА_2, будучи особою, яка припинила діяльність на посаді спеціаліста Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області та будучи державним службовцем 9-го рангу, категорії «В» посад державного службовця, несвоєчасно 04.07.2018 року, без поважних причин, подала декларацію «після звільнення» особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим порушила вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень, стягнуто на користь держави судовий збір 384,20 грн.

04 березня 2019 року, не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, щоразом з протоколом про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №121 від 25 січня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП також за протоколом №120.

За вказаним адміністративним протоколом Київським районним судом м. Одеси було призначено справу до розгляду.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, розглянувши адміністративну справу за протоколом про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №121 від 25 січня 2019 року окремо від протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №120, порушив вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інших доводів щодо неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.04.2016 року №709-к, ОСОБА_2 призначено на посаду державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну службу» присвоєно 15 ранг державного службовця.

Відповідно до наказу начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.07.2016 року №1636-к, громадянку ОСОБА_2 переведено на посаду спеціаліста Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, із збереженням 9 рангу державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби.

Згідно п. 9 ст. 8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов'язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, а відповідно до п. 10 цього ж Закону - зобов'язаний запобігти виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.07.2017 року №970-к «Про звільнення ОСОБА_2.», ОСОБА_2 звільнено із займаної посади спеціаліста Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 24 липня 2017 року за власним бажанням, з припиненням державної служби, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року «Про порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» - «декларація суб'єкта декларування, який припинив діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року».

На виконання зазначених вимог законодавства громадянка ОСОБА_2 була зобов'язана подати щорічну електронну декларацію «після звільнення» не пізніше 31.03.2018 року.

Проте, ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, несвоєчасно подала щорічну електронну декларацію «після звільнення» -лише 04.07.2018 року.

Поважних причин для несвоєчасної подачі ОСОБА_2 електронної декларації матеріали справи не містять. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнала.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік після звільнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що суд першої інстанції, розглянувши адміністративну справу за протоколом про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №121 від 25 січня 2019 року окремо від протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №120, порушив вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки матеріали адміністративної справи, які надійшли до апеляційного суду містять лише протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією №121 від 25 січня 2019 року. Доказів наявності протоколу №120 відносно ОСОБА_2 у скоєнні теж самого правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на порушення судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП є необґрунтованими, оскільки частиною 1 цієї статті зазначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Таким чином, при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався вимог статей 245 та 280 КУпАП та дійшов правильного висновку про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов