КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3894/2019 Постанова винесена суддею Мартиновим Є.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Суд встановив, що, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 22 червня 2019 року о 01 год. 20 хв. по бул. Т. Шевченка, 27 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (бліде обличчя, тремтіння пальців рук, млява мова), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Шимко А.О., вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та прийняти нову постанову, якою справу закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а такожте, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності та щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, та порушення принципу правової певності, що, в свою чергу, є складовою принципу верховенства права.

Зокрема, зазначають, що судом проігнорована вимога ст. 7 КУпАП щодо суворого дотримання законності при провадженні в справах про адміністративні правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена частина ст. 130 КУпАП (при складанні протоколу поліцією не вибрана правова кваліфікація правопорушення), а суддя продовжив розгляд справи без доопрацювання справи поліцією.

А враховуючи те, що ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачає абсолютно різну подію та склад адміністративного правопорушення, а також передбачають абсолютно різну відповідальність, то по даній справі ОСОБА_1 не знає в чому його звинувачують і не має можливості реалізувати своє право на захист.

Разом з тим, суд не має права самостійно обирати за якою частиною ст. 130 КУпАП буде здійснюватися притягнення його до відповідальності, а враховуючи те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в межах інкримінованого правопорушення (ст. 280 КУпАП), в даному випадку в межах фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, тому вихід суддею за межі складеного протоколу є недопустимим.

Крім того, зазначають, що від огляду ОСОБА_1 не відмовлявся, однак наполягав працівникам поліції на його праві пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на місці зупинки, проте вони вимагали огляд в закладі охорони здоров`я, що суперечить ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Відтак, суддею проігноровано те, що вина обвинуваченого не була доведена сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, насамперед, в матеріалах справи були відсутні відеоматеріали, які підтверджують показання ОСОБА_1 відносно його бажання пройти огляд на стан сп`яніння на місці, як і було відсутнє направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я із обов`язковим зазначенням правових підстав такого направлення.

Між тим, порушення порядку огляду особи на стан сп`яніння, зокрема, послідовності його проведення або не проведення у точній відповідності з законом, тягне за собою недійсність результатів такого огляду.

Тому поліцейські не дотримались положень зазначених нормативно-правових актів, не забезпечили проведення медичного огляду на місці.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення є основним процесуальним документом, на підставі якого здійснюється розгляд справи по суті, а останній складений із грубими порушеннями, встановленими нормами КУпАП, то, в даному випадку, по справі не зібрано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а рішення судді місцевого суду не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах, у зв`язку з чим воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шимка А.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить по справі постанову, яка, серед іншого, повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП, виклав лише обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 342304 від 22 червня 2019 року, а обставини адміністративного правопорушення, які суд установив під час розгляду справи, у постанові щодо ОСОБА_1 відсутні.

Оскільки суддя місцевого суду при ухваленні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , грубо порушив норму процесуального права, а саме ч. 2 ст. 283 КУпАП, то такапостанова судді, як постановлена з істотним порушенням вимог процесуального законодавства не може бути визнана законною та підлягає скасуванню.

За результатами розгляду апеляційної скарги та перевірки матеріалів справи слід прийняти нову постанову, якою встановити такі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме, 22 червня 2019 року о 01 год. 20 хв. по бул. Т. Шевченка, 27 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (бліде обличчя, тремтіння пальців рук, млява мова), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Вказані обставини підтверджуються даними, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_1 працівниками поліції пропонувалося пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 від проходження такого огляду категорично відмовився.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду у медичному закладі у лікаря-нарколога, проте зазначив, що так як його зупинили близько 2 години ночі, то він наполягав на проходженні такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, але працівники поліції відмовили у проходженні такого огляду та запропонували йому самостійно здати аналізи вранці у лікарні, однак, приїхавши зранку до лікарні, йому повідомили, що такий огляд проходять тільки на протязі 2 годин після зупинення транспортного засобу.

Водночас доводи ОСОБА_1 та його захисника про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Також не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 та його захисника в апеляційній скарзі про порушення процедури і спростовування факту вимоги працівників поліції пройти огляд у закладі охорони здоров`я через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки за змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, таке направлення видається лише у разі наявності згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а такої згоди, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 не надавав.

Стосовно доводів апелянтів про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки підтверджується вищенаведеними доказами.

Та обставина, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на частину ст. 130 КУпАП, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_1 , не може бути підставою визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому чітко визначено суть адміністративного правопорушення та пункт ПДР України, який порушив ОСОБА_1 , що передбачає відповідальність саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вважаю доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції сплинули, передбачені ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О.підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.