Номер провадження: 33/813/1887/19
Номер справи місцевого суду: 495/8516/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Пойзнер В.Є., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Попова І.Д., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Колісне, Саратського району Одеської області, громадянин України, пенсіонер, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Стягнутий судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Відповідно до оскарженої постанови суду, 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі, транспортним засобом марки HYUNDAI державний номер НОМЕР_1 , без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову судді та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суддя безпідставно розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який, в свою чергу, прибув в назначений день та час до суду, у зв`язку з чим порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, внаслідок чого постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Рішення про винуватість ОСОБА_1 суддя прийняв лише на підставі одного доказу протоколу про адміністративне правопорушення серії ІІ №0005757 від 16 серпня 2019 року, проте, оскільки суд розглянув справу без участі особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати свої пояснення щодо фактичних обставини справи.

Апелянт зазначає, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Попов І.Д. підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суддя першої інстанції розглянув справу без участі особи, що притягається до відповідальності, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати свої пояснення щодо фактичних обставини справи.

Зі змісту постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вбачається, що в судовому засіданні правопорушник свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав в повному обсязі, про що надав заяву, відповідно до якої зазначив, що з порушенням згоден та просить суд визначити йому мінімальний штраф.

В матеріалах провадження наявні:

-довідка, відповідно до якої судове засідання з розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , призначене на 09.10.2019 року було відкладено, у зв`язку з неявкою правопорушника (а.с.7);

-заява ОСОБА_1 від 07.11.2019 року про те, що він з правопорушенням згоден та просить призначити йому мінімальний штраф (а.с.8);

-пам`ятка про права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.9).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не розумів зміст підписаної розписки є надуманими, неправдивими, які він наводить виключно з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Так, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП встановлена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення ІІ №0005757 від 16.08.2019 року, який ОСОБА_1 підписав та зазначив, що більше порушувати не буде;

-фотознімком, з якого вбачається наявність розпізнавального знаку таксі на даху автомобіля марки HYUNDAI державний номер НОМЕР_1 ;

-заявою ОСОБА_1 про те, що він з порушенням згоден та просить суд призначити йому мінімальний штраф.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Згідно до ч.1 ст. 164 КУпАП, провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, однак в оскаржуваній ухвалі зазначено, що він надавав послуги без державної реєстрації як суб`єкт господарювання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з таких підстав.

До апеляційної скарги додана копія свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , виданого 25.03.2005 року, номер запису про державну реєстрацію 0001524.

Між тим, під час судового розгляду в апеляційному суді, ОСОБА_1 не надав оригінал вказаного свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця або будь-які інші належні докази того, що на момент притягнення його до адміністративної відповідальності, він дійсно мав статус фізичної особи підприємця.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 86 постанови КМУ №176 від 18.02.1997 року «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» встановлено, що для надання послуг таксі автомобільні перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства транспортні засоби, відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожний автомобіль, обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

Однак, у матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які дозвільні документи, які надавали б ОСОБА_1 право здійснювати перевезення пасажирів. Такі докази ОСОБА_1 не надав і під час апеляційного розгляду його справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розпізнавальний знак таксі на даху автомобіля марки HYUNDAI, державний номер НОМЕР_1 був встановлений попереднім власником транспортного засобу, апеляційний суд вважає такі твердження неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу HYUNDAI державний номер НОМЕР_1 вбачається, що він був зареєстрований у 2017 році.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , останній, з моменту реєстрації транспортного засобу мав достатньо часу для зняття з даху автомобіля розпізнавального знаку таксі.

Фотознімок, який приєднаний до матеріалів справи та наряду з вищенаведеними доказами беззаперечно підтверджує здійснення ОСОБА_1 послуг пасажирських перевезень та підтверджує його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 16 серпня 2019 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.164 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено виправлення описки у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, найбільш близької галузі права, тобто кримінального процесуального права та при вирішенні питання про виправлення описки, апеляційному суду необхідно керуватися положеннями ст.379 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суддею у постанові не вірно вказаний рік народження ОСОБА_1 , слід зазначити, що, відповідно до вимог ч.1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що невірне зазначення року народження правопорушника є опискою, яка може бути виправлена суддею, який постановив оскаржувану постанову.

На підставі викладеного, керуючись статями 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Одеського апеляційного суду -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко