Справа № 345/3485/18
Провадження № 33/4808/1/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Німака М.Я.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Німака М.Я. на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 21 серпня 2018 року о 23 год. 55 хв. по вул. Вітовського в м. Калуш, керував транспортним засобом марки «Шкода Фабіа», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, нечітка вимова. Від проходження медичного огляду на факт вживання спиртних напоїв відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Німак М.Я., діючи в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не провів всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, не допитавши свідків, працівників поліції, які склали протокол та були присутні при цьому, внаслідок чого неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушив право ОСОБА_2 на захист.

Вказує на те, що 21.08.2018 року ОСОБА_2 алкогольні напої не вживав. Працівники поліції, які прибули на АДРЕСА_2 за викликом жительки даної вулиці через хуліганські дії чоловіка, побачили ОСОБА_2, який намагався вгамувати конфлікт, що виник між людьми. Після чого ОСОБА_2 пішов перепаркувати свій автомобіль з узбіччя дороги на подвір'я свого колеги - ОСОБА_4 та при цьому від'їхав метрів 100. Потім, до ОСОБА_2 звернулися працівники поліції з претензіями щодо його поведінки і запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння. Після трьох спроб ОСОБА_2 продути в трубку приладу Драгер, результати приладу показали відсутність алкоголю, які не долучені до матеріалів справи. Після зазначених дій ОСОБА_2 працівники поліції запропонували сісти в патрульний автомобіль і кудись поїхати, на що останній відмовився, при цьому написав пояснення про те, що не перебуває в стані алкогольного сп'яніння і бажає їхати в медичний заклад тільки своїм автомобілем. У відповідь на такі дії ОСОБА_2, працівники поліції застосували до нього наручники і насильно посадили в автомобіль, відвезли не в медичний заклад, а на вулицю Винниченка для відібрання свідчень у громадянина ОСОБА_5 В цей час ОСОБА_4 з метою захистити ОСОБА_2, їхав слідом в автомобілі за ними. Свідчення ОСОБА_5 вважають не законними та такими, що не можуть вважатися доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки дана особа не була свідком подій. Потім працівники поліції відпустили ОСОБА_2 і тоді він звернувся до медичного закладу для зняття побоїв. Свідками вказаних подій були ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6

Звертає увагу апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні акт про направлення водія ОСОБА_2 на огляд на стан алкогольного сп'яніння та висновок щодо результатів медичного огляду.

Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не відповідає вимогам відповідної інструкції.

Вказують на те, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи, які складені з порушенням чинного законодавства є незаконними.

Просить постанову суду щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника Німака М.Я., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи щодо ОСОБА_2 призначався судом неодноразово на 11.09.2018 року, 03.10.2018 року, 25.10.2018 року та 12.11.2018 року.

11.09.2018 року справу не було розглянуто у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи у зв'язку з необхідністю укласти угоду з адвокатом.( а.с. 11)

03.10.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з тим, що захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи та надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи.

23.10.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з тим, що адвокатом ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 за сімейними обставинами знаходиться в Черкаській області.

12.11.2018 року ОСОБА_2 та його захисник в черговий раз не з'явились до суду в судове засідання з невідомих суду причин, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника та його захисника.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов'язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов'язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом. (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Приймаючи до уваги, що розгляд справи стосовно ОСОБА_2 неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника з причин, яких можливо було уникнути за умови добросовісного використання наданих процесуальних прав, апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності використовувала надані їй права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя в розумний строк і фактично намагалась, затягувати розгляд справи з метою перешкоджати ухваленню несприятливого для себе судового рішення.

Апеляційний суд враховує, що за своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, оскільки останні мали необхідні умови для реалізації свого права на участь у судовому засіданні і не скористались ним, намагаючись затягнути розгляд справи та уникнути адміністративної відповідальності внаслідок закінчення встановлених законом строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі з цих підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №047142 від 21 серпня 2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4; власноручно написаними поясненнями ОСОБА_2 та іншими доказами по справі.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №047142 від 21 серпня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 21 серпня 2018 року по вул. Вітовського в м. Калуш, керував транспортним засобом марки «Шкода Фабіа», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу Драгер Алкотест 6810 на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським СРММ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківський області Фіцак Т.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Апеляційним судом приймалися заходи щодо витребування з Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківський області відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які причетні до складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та допиту в якості свідка поліцейського СРПП ОСОБА_10, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення та свідка ОСОБА_5, який був вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак, вищевказаний відеозапис було знищено у зв'язку з тим, що закінчились відповідні строки зберігання відеозапису, а вищевказані свідки не з'явились до суду з невідомих суду причин.

За таких обставин, апеляційний суд перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення на підставі доказів, які є наявними на момент розгляду справи в апеляційній інстанції.

Зі змісту письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, вбачається, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від пропозиції працівників поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в Калуській ЦРЛ.

При цьому в своїх поясненнях свідок ОСОБА_4 також вказав на те, що ОСОБА_2 також відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та надання будь яких письмових пояснень ( а.п. 2,3) .

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 надав пояснення, в яких вказав, що не підтверджує надані ним вищевказані письмові пояснення, оскільки надав їх на вимогу працівників поліції, не розуміючи правові наслідки своїх дій.

Однак, апеляційний суд вважає, що надані свідком ОСОБА_4 пояснення в суді апеляційної інстанції не відповідають дійсності, оскільки суперечать сукупності доказів досліджених судом та надані з метою уникнення ОСОБА_2 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, з яким свідок знаходиться у дружніх відносинах.

До матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення долучені письмові пояснення ОСОБА_2, які написані нерозбірливим почерком.(а.с.4)

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що вказані письмові пояснення написані ним, однак прочитати їх не зміг, внаслідок чого встановити зміст вказаних письмових пояснень виявилось неможливо.

Разом з тим, зі змісту пояснень, які були надані ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції та його письмових пояснень, які були направлені ним до суду апеляційної інстанції та зареєстровані 06.12.2018 р. вбачається, що він фактично визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вказує, що дійсно керував транспортним засобом, перепаркувавши його з одного місця на інше і відмовився від пропозиції працівників поліції проїхати до найближчого медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на патрульній автомашині, а хотів доїхати на власному транспортному засобі, яким би керував свідок ОСОБА_4

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Під час перевірки доводів апеляції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не було виявлено порушень встановленого законом порядку вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до п.2.9 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» вказує на те, що «з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, уповноважена особа Державтоінспекції МВС забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення».

Таким чином, у відповідності до вищевказаної Інструкції вимоги працівників поліції щодо доставки ОСОБА_2 до медичного закладу на службовому автомобілі для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння були правомірні.

Під час апеляційного розгляду справи не було встановлено даних, які б підтверджували вищевказані доводи апеляції адвоката Німака М.Я. і вказували на фальсифікацію даних протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Разом з тим, вищевказані доводи апеляції у даній справі про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення можуть бути перевірені тільки в порядку відповідного кримінального провадження, оскільки фактично вказується на факт зловживання поліцейськими своїми повноваженнями та на наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи, щодо незгоди з даними протоколу про адміністративне правопорушення були висловлені тільки в апеляційній скарзі, що свідчить про непослідовність таких доводів і знижує довіру до пояснень, наданих ОСОБА_2

Апеляційний суд, оцінюючи сукупність досліджених доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку, вважає безпідставними доводи апеляції щодо ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки останній, керуючи транспортним засобом с ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку та в межах встановлених законом строків, наклав на нього адміністративне стягнення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, та призначено стягнення в мінімальних межах передбачених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Німак М.Я., подану в інтересах ОСОБА_2,залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя: О.П. Васильєв