Справа № 141/177/19
провадження №3/136/199/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли з Вінницького апеляційного суду Вінницької області після визначення підсудності справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП -НОМЕР_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНО ВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серія БД №262751, 11.02.2019 о 20:40 год. в смт. Оратів по вул. Героїв Майдану водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET AVEO, номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, отож в силу ст.268 КУпАП, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про таке.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності як особа, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок).

Згідно п.2 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, які передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції.

Згідно вимог ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Наведене свідчить, що законодавцем чітко визначена процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду, тому однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або його незгода з результатами проведеного огляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 висунуто обвинувачення згідно протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що свідками події 11.02.2019 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх письмові пояснення додані до протоколу про адміністративне правопорушення, покази яких є аналогічні, відповідно до яких вони вказали, що були запрошені в якості свідків під час оформлення матеріалів стосовно ОСОБА_1, який 11.02.2019 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, однак від проходження огляду на стан спяніння водій відмовився.

В якості доказу до матеріалів справи додано також відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який був переглянутий судом та який не узгоджується із показами свідків, з якого встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу огляд не пропонувався за допомогою спеціального технічного засобу, утім в подальшому із відеозапису встановлено, що огляд проводився в медичному закладі 12.02.2019 о 03:02 год. згідно часу зафіксованого відеокамерою, тобто по збігу двох годин з часу вчинення адміністративного правопорушення (11.02.2019 о 20:40 год.).

До протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 11.02.2019 о 21:00 годині, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, у звязку із чим його було направлено до Оратівської ЦРЛ та Висновок щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння №12 від 11.02.2019 проведений 21:20 годині, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння.

Зібрані у справі докази суперечать один одному та вказують на грубе порушення встановленого законодавцем порядку проведення огляду на визначення стану алкогольного спяніння особи, що вказує на його недійсність.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, та є висунутим особі обвинуваченням, за наявності доказів, які не узгоджуються між собою також не може бути належним доказом.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов'язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обовязкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Д.Т. Кривенко