Справа № 226/4415/19
Справа 226/4415/19
Провадження №3/226/771/2019
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

2 вересня 2019 року суддя Димитровського міського суду Донецької області Коваленко Тетяна Олександрівна, за участю прокурора Ніколаєнко О.С., розглянувши матеріал, що надійшов із Донецького управління ДВБ Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, громадянина України, освіта повна вища, не одружений, неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

До суду із Донецького управління ДВБ Національної поліції України надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення з протоколом № -33 від 24 липня 2019 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 , перебуваючи з 29 грудня 2015 року на службі в органах Національної поліції України, мав визначений статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» обов`язок своєчасно щорічно подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК у період з 00 год. 00 хв. 1 січня до 00 год. 00 хв. 1 квітня наступного за звітним роком, щорічну декларацію за 2017 рік подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування без поважних причин несвоєчасно 8 лютого 2019 року о 19 год. 21 хв., чим порушив вимоги фінансового контролю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 із притягненням його до адміністративної відповідальності погодився частково, зазначив, що він періодично протягом трьох місяців з січня по квітень 2018 року намагався на сайті НАЗК подати декларацію про доходи, але через технічні проблеми це не виходило. Потім він був направлений до зони проведення антитерористичної операції, а про те, що йому направлявся лист НАЗК з вимогою подати декларацію дізнався після обшуку в січні 2019 року. Після цього він декларацію подав.

Прокурор в судовому засіданні вчинення ОСОБА_1 правопорушення вважала доведеним, але через сплив строків притягнення до відповідальності, провадження у справі просила закрити.

Перевіривши матеріали справи, суддя вважає, що справу про адміністративне правопорушення слід закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення, виходячи з такого.

Протокол про адміністративне правопорушення № -33 був складений щодо ОСОБА_1 24 липня 2019 року старшим оперуповноваженим Донецького управління ДВБ Національної поліції України підполковником поліції Романовим В.О.

Згідно з частиною другою статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення, в разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Постанова про закриття кримінального провадження, прийнята за наслідками досудового розслідування щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого статтею 3661 КК України, у якій встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постановлена слідчим 12 липня 2019 року.

В той самий час, між встановленням особи, яка на думку слідчого є винуватою у порушенні антикорупційного законодавства, що є адміністративним правопорушенням, та складанням адміністративного протоколу щодо цієї особи минуло 11 днів, що значним чином перевищує встановлений законом строк у 24 години для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість конкретної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються і протоколом про адміністративне правопорушення, який відіграє значну роль у встановленні обставин справи та оцінці дій особи, щодо якої його складено.

Відтак, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є доказом, який в даній справі суддя вбачає недопустимим з таких підстав.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень щодо оцінки доказів на предмет їхньої належності та допустимості.

При цьому діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає оцінку доказів на предмет їхньої належності та допустимості, а тому в даному випадку є необхідність у застосуванні аналогії права.

Діючим законодавством України не встановлено заборони на застосування процесуальних норм за аналогією, якщо мета їхнього застосування направлена на здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, як це застережене у статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з вимог статті 86 Кримінального процесуального кодексу України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було здійснене всупереч нормам закону з порушенням строку на його складення, що тягне за собою недопустимість даного протоколу, як доказу в справі та, відповідно, неможливість суду посилатися на нього під час постановлення судового рішення.

За змістом статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім винятків, визначених статтею 258 цього Кодексу, протокол про адміністративне правопорушення є основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення. Будь-який інший документ не в змозі його замінити і не має для розгляду справи про адміністративне правопорушення того юридичного наслідку, яким наділений законодавством протокол про адміністративне правопорушення. При розгляді справи інші докази мають братись судом до уваги лише у сукупності із протоколом про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що внаслідок встановленої недопустимості доказу протоколу про адміністративне правопорушення, у судді відсутня можливість поза розумним сумнівом встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 247, 251, 279, 280,283-285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Димитров Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , за частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Т.О.Коваленко