Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Рішка П.М., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, безробітний,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови, 07 грудня 2018 року о 12-ій годині 15 хвилин ОСОБА_1 у с. Дравці Ужгородського району, на автомобілі марки «Mercedes Benz», д. н. з. НОМЕР_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 9 чоловік за маршрутом «Чехія - Україна» без відповідної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим скоїв передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що висновок суду про наявність у його діях складу передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, ґрунтується виключно на протоколі про адміністративне правопорушення та є недоведеним і матеріалами справи не підтверджується. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення ним господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів, зокрема, протокол не містить відомостей про місце, час і суть правопорушення. Зазначає, що дійсно 07.12.2018 тимчасово керував транспортним засобом марки «Mercedes Benz», д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , оскільки його водій погано себе почував і був втомлений. Стверджує, що до вказаного автомобіля жодного правового відношення не має, а на місці зупинки пояснював працівникам Укртрансбезпеки, що всі пасажири є його родичами, які з ним повертались із заручин, однак, посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, з метою перевірки його доводів, ні усно, ні письмово не опитала осіб, які знаходились у салоні автомобіля. При цьому, зазначає, що висновок суду про те, що його вина підтверджується іншими матеріалами справи є безпідставним, оскільки будь-яких інших доказів його вини матеріали справи не містять. Також вказує на те, що суддя місцевого суду розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, а копію постанови від 13.02.2019 він отримав поштовим зв`язком за місцем проживання 01.04.2019, у зв`язку з чим вважає що строк на подання апеляційної скарги ним пропущений із поважних причин і підлягає поновленню. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2019, а постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Рішка П. М., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі та додані до апеляційної скарги докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про час та місце розгляду справи 13.02.2019, що свідчить про відсутність у матеріалах справи відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. Із наявного в матеріалах справи супровідного листа (а. с. 17) убачається, що копія оскаржуваної постанови від 13.02.2019 направлена ОСОБА_1 12.03.2019, тобто з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденного строку для вручення чи направлення судового рішення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення, що в свою чергу не спростовує доводів клопотання про те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 01.04.2019.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновлюється.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої інстанції та наведених у судовому рішенні доказів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0005495, 07 грудня 2018 року о 12-ій годині 15 хвилин ОСОБА_1 у с. Дравці Ужгородського району, на автомобілі марки «Mercedes Benz», д. н. з. НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 9 осіб за маршрутом «Чехія - Україна», без відповідної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від підпису протоколу, отримання його копії та надання будь-яких пояснень (а. с. 1).

З копії направлення на перевірку № 000235 від 05.12.2018 вбачається, що направлення видане працівникам Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для проведення рейдової перевірки в м. Ужгороді та Ужгородському районі, м. Мукачеві та Мукачівському районі, м. Берегово та Берегівському районі, м. Виноградів та Виноградівському районі, а / д сполученням Київ - Чоп 756 км + 800 м, а / д сполученням Київ - Чоп 774, а / д сполученням Київ - Чоп 712 с. Тишів - з 05.12.2018 до 11.12.2018 (а. с. 2).

З копії фотокартки вбачається, що на ній зображений автомобіль марки ««Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_2 , і в якому знаходяться водій ОСОБА_1 та пасажири, і що вказаний автомобіль був зупинений працівниками Укртрансбезпеки (а. с. 3-4).

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_5 пояснив, що відомості в протоколі про адміністративне правопорушення викладені на підставі пояснень ОСОБА_1 після зупинки керованого останнім транспортного засобу та наданих ним документів. У той момент ОСОБА_1 не вказував на те, що повертається із заручин і не оспорював факт надання послуг із перевезення пасажирів. При цьому, ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із протоколом та його підписом. Також ОСОБА_5 пояснив, що після повернення ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію автомобіля, останній сів за кермо й покинув місце правопорушення. Підстав для застосування щодо ОСОБА_1 заходу примусу не було й тому, працівниками Укртрансбезпеки не вживались заходи щодо затримання ОСОБА_1 та керованого ним автомобіля. На місці зупинки керованого ОСОБА_1 транспортного засобу особи, що знаходились у транспортному засобі відмовились надати будь-які пояснення, у тому числі письмово або усно. Також зазначив, що поняті - свідки добровільно підтвердили достовірність викладених у протоколі відомостей та факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не оспорював факт відмови від підпису протоколу та достовірність викладених у протоколі відомостей щодо факту перевезення ним пасажирів, зазначивши лише про те, що перевозив родичів.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний спеціаліст відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_5 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний головний спеціаліст Келемен І. Ю. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок суду про наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, ґрунтується виключно на протоколі про адміністративне правопорушення та є недоведеним і матеріалами справи не підтверджується, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовується наявними в матеріалах справи та вищенаведеними доказами, у тому числі й поясненнями головного спеціаліста ОСОБА_5 ..

Із вищенаведених підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів, зокрема, протокол не містить відомостей про місце, час і суть правопорушення.

Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд враховує наступне.

Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на транспортному засобі марки «Mercedes Benz», д. н. з. НОМЕР_1 , за маршрутом «Чехія - Україна», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії сторона захисту не вказувала й у ході апеляційного розгляду.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 07.12.2018 він тимчасово керував транспортним засобом марки «Mercedes Benz», д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , оскільки його водій погано себе почував і був втомлений, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами.

Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що на місці зупинки ОСОБА_1 пояснював працівникам Укртрансбезпеки, що всі пасажири є його родичами, які з ним повертались із заручин.

При оцінці вказаних доводів, а також доводів про те, що посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, з метою перевірки його доводів, ні усно, ні письмово не опитала осіб, які знаходились у салоні автомобіля, апеляційний суд враховує і те, що ні ОСОБА_1 , ні його захисник у ході апеляційного розгляду не надали й не посилались на будь-які докази у підтвердження цих доводів, у тому числі, не вказували на конкретних осіб, які б могли підтвердити їхні доводи, зокрема, про те, що особи, яких ОСОБА_1 перевозив є його родичами, а також не забезпечили в судове засідання явку будь-кого з таких осіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що до вказаного автомобіля він жодного правового відношення не має, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження і не заслуговують на увагу, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновки суду про те, що його вина підтверджується іншими матеріалами справи є безпідставним, оскільки будь-яких інших доказів його вини матеріали справи не містять.

При оцінці доводів апеляційної скарги враховується і те, що ч. 1 ст. 164 КУпАП є бланкетною нормою права, і її положення відсилають до нормативно-правових актів, якими передбачено порядок одержання ліцензії на можливість провадження підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що спрямовані виключно на ухилення його від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і відповідних клопотань із цього приводу також не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2019 задовольнити.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан