Провадження № 33/4820/10/19
Справа № 675/2125/18 Головуючий в 1-й інстанції Столковський В. І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Коростелкіної Ю.І., Габая А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 9 серпня 2018 року о 16год. 00 хв. по вул. Грушевського у м. Ізяслав Хмельницької області керував автомобілем «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, координація рухів, розширення зіниць очей. Від проходження медичного огляду в Ізяславській ЦРЛ на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що 9 серпня 2018 року він приїхав до Ізяславського відділення поліції для допиту, за викликом працівників карного розшуку, розмова з поліцейськими, як зазначає апелянт, не склалась і в подальшому його звинуватили, що він начебто вживав наркотики та без будь-яких пояснень в примусовому порядку повезли до Ізяславської ЦРЛ та повідомили, що будуть проводити експертизу. Працівники поліції ОСОБА_2 примусово привезли до лікарні як фізичну особу, а не як водія. В справі відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я. Показання свідків не узгоджуються з показами, які зазначені в постанові суду першої інстанції, не допитано в суді працівника поліції, який складав протокол. В матеріалах справи наявна довідка лікаря - нарколога, про яку апелянту не було відомо, про існування якої він дізнався вже у судовому засіданні та ознайомився лише після проголошення судом рішення. Довідка без вихідного номера і адресована ОСОБА_2, проте йому чомусь не надходила, а була надана працівникам поліції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 - скасуванню, з прийняттям нової про закриття провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП з наступних підстав.

Допитаний під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, вказував, що 9 серпня 2018 року до нього зателефонував оперуповноважений Ізяславського відділення поліції ОСОБА_5 та попросив приїхати до відділення поліції для допиту, куди він прибув своїм автомобілем, а під час допиту заперечував свою причетність до вчинення крадіжки, та після відмови у співпраці з поліцейськими ОСОБА_2 завезли до лікарні, де він відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки працівники поліції не зупиняли його під час керування автомобілем та направили на огляд після проведення допиту в зв'язку з його незгодою до співпраці, також заперечував факти вживання ним наркотичних засобів в той день та присутність свідків при складенні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також надання ним пояснень лікарю-наркологу з приводу вживання наркотичних засобів.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 давав фактично такі ж показання, лише заперечуючи той факт, що за кермом автомобіля був він, вказуючи, що за кермом автомобіля була інша особа.

Апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_2 в апеляційному суді про те, що за кермом автомобіля в день приїзду до відділку поліції 9 серпня 2018 року він не перебував, позаяк такі його показання з цього приводу є суперечливими, не узгоджуються з іншими дослідженими апеляційним судом доказами. Як видно з показань ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, що зафіксовано даними фіксування судового засідання технічними засобами, той вказував, що прибув до відділку поліції за викликом працівників карного розшуку своїм автомобілем, жодного разу не повідомляв про те, що за кермом його автомобіля перебувала інша особа. Той факт, що ОСОБА_2 прибув власним автомобілем до відділення поліції, що спостерігав ОСОБА_5, останній підтверджував під час його допиту в суді першої інстанції, що в сукупності з показаннями ОСОБА_2 з цього приводу не давали суду першої інстанції підстав для висновку, що за кермом автомобіля була інша особа. Не надано об'єктивних доказів в підтвердження таких обставин апелянтом і під час апеляційного розгляду, апелянт не навів обґрунтованих підстав зміни ним своїх первісних показань, які він давав з цього приводу в суді першої інстанції, відтак апеляційний суд критично оцінює такі його показання, що за кермом його автомобіля була інша особа, а не ОСОБА_2 За таких обставин такі доводи його апеляційної скарги враховані бути не можуть.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в провадженні будь-яких даних щодо наявності в нього ознак вживання наркотичних засобів, коли він прибув до відділення поліції, то такі доводи апеляційної скарги та пояснення апелянта з цього приводу під час апеляційного розгляду до уваги прийняті бути не можуть, позаяк спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції та апеляційного суду доказів. Лікар ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду підтвердив дані виданої ним довідки, в якій зазначено, що ОСОБА_2 в розмові підтверджував факт вживання ним зранку наркотичних засобів; під час апеляційного розгляду, оперуючи наявною в нього медичною карткою, підтвердив наявність в ОСОБА_2 ознак вживання наркотичних засобів - розширення зіниць, сповільненість. Факт поведінки ОСОБА_2, яка не відповідає обстановці, порушення координації рухів та мовлення підтверджував під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_6 Поведінку, що не відповідає обстановці, підтверджували свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 в суді першої інстанції, при цьому свідок ОСОБА_8 вказував, що лікар ОСОБА_4 в присутності свідка вказував, що у ОСОБА_9 були ознаки вживання наркотичних засобів.

Підстав вважати, що свідки його оговорили, під час апеляційного розгляду не встановлено. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що свідок ОСОБА_8 вів себе агресивно в суді першої інстанції, суперечать даним запису фіксування судового засідання технічними засобами, якими спростовуються такі твердження апелянта, відтак такі твердження апелянта не вказують про наявність підстав сумніватись в показаннях свідка. Доводи апеляційної скарги, що показання свідка ОСОБА_7 в суді першої інстанції неможливо прослухати, суперечать даним фіксування судового засідання з використанням технічних засобів, згідно якого показання цього свідка зафіксовано в вигляді, що може бути прослуханим, відтак такі твердження апелянта, як підстави для неврахування показань цього свідка, апеляційним судом враховані бути не можуть.

З врахуванням вищезазначених показань свідків апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що в ОСОБА_2 не було жодних ознак, які давали поліцейським підстав для його направлення для проведення огляду на стан сп'яніння.

Допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтверджували той факт, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження експертизи на стан наркотичного сп'яніння на пропозицію лікаря ОСОБА_4, підписували складений за їх участю протокол, підстав сумніватись в показаннях цих свідків апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що свідки не були присутні при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом враховані бути не можуть.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що в даному випадку при вчиненні працівниками поліції дій, пов'язаних з направленням ОСОБА_2 для проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння були недотримані вимоги Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

За змістом п.12 вищезазначеної Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Як видно з наданого на запит апеляційного суду направлення на проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння таке направлення було виписане поліцейським ОСОБА_6, що той підтверджував під час апеляційного розгляду. З показань ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду видно, що направлення на огляд він виписав, приїхавши до лікарні, до приймального відділення, куди працівниками карного розшуку вже був доставлений ОСОБА_2, що узгоджується з показаннями ОСОБА_2 в цій частині, а також наданими з цього приводу показаннями лікаря ОСОБА_4, який вказував, що початковий зовнішній огляд ОСОБА_2 він почав здійснювати в своєму кабінеті (а вже згодом для відібрання зразків перешли до іншого кабінету в приймальному відділенні). Такі показання лікаря дають підстави для висновку, що лікар розпочав вчиняти певні дії ще до отримання направлення (виписаного ОСОБА_6.), копія якого надана на запит апеляційного суду. Лікар ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду підтверджував, що в картці ОСОБА_2.(заведеної ним) вказано, що ОСОБА_2 доставлено на огляд ОСОБА_5

З показань лікаря ОСОБА_4 видно, що огляд лікар розпочав робити до отримання направлення на огляд, виданого поліцейським ОСОБА_6, який, в свою чергу, підтверджував, що направлення він виписував на приймальному відділенні, де і вперше побачив ОСОБА_2 (що теж узгоджується з показаннями ОСОБА_2 в цій частині та спростовує показання свідка - працівника карного розшуку ОСОБА_5 про те, що до медичного закладу ОСОБА_2 доставлявся і працівниками ГРПП).

Системний аналіз положень вищевказаної Інструкції дає підстави для висновку, що огляд особи може бути проведений в медичному закладі за її згодою, за направленням, яке видане уповноваженою особою. Матеріалами справи не спростовано, що під час перебування в відділку поліції, де працівниками карного розшуку було діагностовано ознаки вживання ОСОБА_2 наркотичних засобів, йому уповноваженою особою (в даному випадку, згідно складеного протоколу, - ОСОБА_6.) було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння та було видано направлення на огляд; не спростовано тверджень ОСОБА_2 про те, що той ще у відділку поліції заперечував проти проходження огляду в медичному закладі, та підстав для доставлення особи до медичного закладу при таких обставинах вищевказані положення Інструкції не містять.

Той факт, що ОСОБА_2 було доставлено працівниками поліції до районної лікарні, підтверджували під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_4, що також підтверджується наданої лікарем довідкою (а.с.2), даними рапорту ОСОБА_5 (а.с.3).

При цьому апеляційний суд критично оцінює твердження ОСОБА_5 в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_2 був доставлений спільно з працівниками ГРПП до медичного закладу для проведення огляду особи на стан сп'яніння, позаяк як видно з показань свідка ОСОБА_6 в апеляційному суді видно, що свідок, який в той час перебував на чергуванні за викликом в іншому місці, приїхав до медичного закладу, куди вже був доставлений ОСОБА_2 працівниками карного розшуку, що також узгоджується з показаннями ОСОБА_2 в цій частині та лікаря ОСОБА_4

Як встановлено під час апеляційного розгляду, за відсутності згоди особи на огляд та за відсутності на час початку вчинення таких дій направлення уповноваженої особи на огляд на стан наркотичного сп'яніння, підстав для доправлення ОСОБА_2 до медичного закладу для огляду не було. Об'єктивних доказів в обґрунтування підстав вважати, що він поїхав туди добровільно з метою проходження огляду матеріали справи не містять, що вказує на недотримання працівниками поліції порядку направлення особи для проведення огляду на стан сп'яніння. За умов недотримання працівниками поліції порядку та процедури направлення особи на огляд в особи були всі підстави для відмови від проведення огляду, що виключає настання відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, позаяк отримані внаслідок таких дій докази не можуть вважатись допустимими доказами та не можуть бути покладені в основу доведеності вини особи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що порушення працівниками поліції вимог відповідної Інструкції, яка регламентує процедуру направлення осіб для проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння, дає підстави для висновку, що отримані в результаті таких дій докази, на які послався суд першої інстанції, є недопустимим доказами, які не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення. Суд першої інстанції не в повній мірі перевірив дотримання процедури направлення особи для проведення огляду на стан сп'яніння та дійшов до передчасного висновку про дотримання працівниками поліції вимог законодавства, що регламентує такий порядок, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 283,284, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення штрафу в сумі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 352 грн. 40 коп., - скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя