П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1718/19

Провадження №3/943/648/2019

04 грудня 2019 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №152928 від 09.09.2019 року, що 09 вересня 2019 року о 01 год. 50 хв. на автодорозі М06 Київ - Чоп, 492 км., водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога Буської ЦРЛ.

ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення категорично заперечив, оскільки жодних алкогольних напоїв не вживає та повідомивши про те, що 08.09.2019 року він дійсно транспортним засобом марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 повертався додому в смт. Красне Буського району з міста Києва, де брав участь у з`їзді громадської організації «Автоєвросила» разом із дружиною ОСОБА_3 та ще двома членами цієї громадської організації ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . На під`їзді до м. Буськ поблизу АЗС «Укрнафта» їх зупинили працівники поліції через те, що ними здійснювалась перевірка транспортних засобів причетних до наїзду на велосипедиста, запропонувавши йому пройти огляд на алкотестері Драгер виключно через почервоніле обличчя ОСОБА_2 , на що останній погодився. Після проходження вказаного огляду на стан сп`яніння був негативним, після чого він ще двічі на вимогу поліцейських продув алкотестер, який не показав вмісту алкоголю, після чого це розлютило поліцейських і вони без будь-якого скерування повезли його на обстеження в Буську ЦРЛ. Проходячи обстеження в лікарні ОСОБА_2 дали розпечатаний тест, який показав 1,04% проміле, незважаючи на те, що по вправах та ознаках поведінки лікар констатував у нього тверезий стан. При цьому медсестра сказала йому, що він вже сьогодні не перший тверезий, якому алкотестер показує стан сп`яніння. Після цього, склавши щодо нього адміністративний протокол, у якому ОСОБА_2 висловив свою незгоду із ним, передали йому керування вказаним вище автомобілем, без відповідного відсторонення, оскільки не мали сумнівів щодо перебування його у тверезому стані. Відтак, покликаючись на те, що він керував транспортним засобом у тверезому стані, жодних належних і допустимих доказів для доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду надано не було, а тому просив закрити провадження щодо нього за відсутністю у його діях складу цього правопорушення.

Заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у даній справі слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 Правил дорожнього руху України водій 2.9 водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , покази яких є аналогічними та взаємоузгодженими, суду повідомили, що вони всі разом повертались на автомобілі «Аudi 80» на іноземній реєстрації з м. Києва в смт. Красне, де брали участь у з`їзді громадської організації «Автоєвросила», представниками якої вони є. Алкогольних напоїв ніхто з них не вживав, транспортним засобом керував ОСОБА_2 , якого періодично змінював свідок ОСОБА_4 , враховуючи далеку дорогу. Під`їжджаючи до м. Буськ поблизу АЗС «Укрнафта», їх зупинили працівники поліції через перевірку транспортних засобів, причетних до наїзду на велосипедиста, запропонувавши водію ОСОБА_2 пройти огляд на алкотестері Драгер через почервоніле його обличчя, на що останній погодився. Пройшовши огляд на стан сп`яніння результат виявився негативним, після чого ОСОБА_2 ще двічі на вимогу поліцейських продув алкотестер, який не показав вмісту алкоголю. Такий результат дуже розлютив поліцейських, які без будь-якого скерування повезли його на своєму службовому автомобілі для обстеження в Буську ЦРЛ, а свідки залишались очікувати в автомобілі. Згодом вони повернулись з лікарні, а поліцейські передали керування транспортним засобом ОСОБА_2 , які поїхали додому в смт. Красне.

Відтак наведеним показаннями свідків, які є логічними, послідовними, взаємоузгодженими між собою встановлено те, що ОСОБА_2 тричі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат якого був негативним, що виключало необхідність проходження ним медичного огляду в лікарні.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду врегульована Інструкцією, яка затверджена спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.

Зокрема відповідно до пункту 7 Розділу І цієї Інструкції огляд особи на стан сп`яніння може бути проведений у найближчому закладі охорони здоров`я виключно у двох випадках, а саме: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи його незгоди з результатами будь-якого огляду. Більше того, долучені поліцейським до протоколу матеріали не містять жодних даних щодо проходження будь-якого огляду особи на стан сп`яніння, відсутнє направлення поліцейського щодо скерування ОСОБА_2 для проходження відповідного обстеження у Буській ЦРЛ, як і підстави такого огляду, наявність яких є обов`язковими в силу вимог п.п. 8, 12 Розділу ІІ цієї Інструкції.

Наведене свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, а також про відсутність встановлених законодавством підстав для такого огляду.

Як вбачається зі змісту протоколу ОСОБА_2 власноручно написав, що з порушенням не згідний, що узгоджується із вищевказаними мотивами.

Крім того, долучений до матеріалів справи медичний висновок про огляд особи на стан сп`яніння №303 від 09.09.2019 оформлений із порушенням вимог цієї Інструкції, оскільки у ньому відсутнє ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом висновку, що прямо суперечить приписам пунктів 15, 17 розділу ІІІ цієї Інструкції, в силу яких зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Вищевказаний медичний висновок також частково суперечить витребуваному судом Акту медичного огляду № 303 від 09.09.2019, на підставі якого складено долучений суду Висновок №303, оскільки з висновку вбачається стан алкогольного сп`яніння. Проте із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у стані загальної втоми, підвищений пульс і тиск, виконує вправи і точні рухи, однак констатовано алкогольне сп`яніння.

Відповідно до пункту 22 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Аналогічно, частиною п`ятою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак, зважаючи на вищенаведені сумніви та протиріччя, а також те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, судом вживались заходи щодо виклику в судове засідання для допиту в статусі свідків поліцейського ОСОБА_6 , який здійснював оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_2 , а також лікаря ОСОБА_7 , який проводив огляд останнього на стан сп`яніння. Проте вказані свідки в жодне судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли, будь-яких заяв, клопотань чи інших матеріалів суду не надали, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що в справі наявні їх письмові розписки.

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейським ОСОБА_6 було долучено лише Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №152928 від 09.09.2019, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 власноручно написав, що висновком патрульних не згідний, що узгоджується із вищевказаними мотивами. Крім того, долучений Медичний висновок про огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння №303 від 09.09.2019, який складений із вищевказаними порушеннями вимог Інструкції, а також Відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який містить інформацію виключно щодо перебування ОСОБА_2 в Буській ЦРЛ, що ніким не заперечується та не містить жодного відеозапису від початку події, що не відповідає приписам п.п. 2, 5 Інструкції, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, в силу якої включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкові до застосування судами як джерело права.

Так у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справах «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Крім того, при оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ у справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 та «Кобець проти України» від 14.02.2008).

За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом 09 вересня 2019 року, ураховуючи відсутність у справі належних і допустимих доказів такому, істотне порушення процедури проходження огляду на стан сп`яніння щодо останнього та недійсність проведеного огляду в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутності у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 130, 247, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

На постанову судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І. Б. Кос