Єд. унік. № 243/884/19
Провадження № 3/243/411/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2019 року м. Словянськ

Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Мінаєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли зі Словянського ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, інваліда І групи, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Паркова, 5/22,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області в Донецькій області надійшов адміністративний протокол серії ГП № 225399 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, з якого вбачається, що 28.01.2019 року о 11 год. 30 хв. встановлено, що 24.01.2019 року о 15 год. 55 хв. ОСОБА_1 за місцем мешкання ухилялася від виконання передбачених ст. 150 СК України обовязків щодо виховання своєї дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: зловживала спиртними напоями.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про причини неприбуття суду не повідомила, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає внаслідок ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

До суду направлений протокол серії ГП № 225399 від 28.01.2019 року, в якому відсутня відмітка про наявність свідків правопорушення.

До вказаного протоколу додані пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до яких ОСОБА_1 мешкає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: м. Словянськ, вул. Паркова, 5/22. 24.01.2019 року ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою та співмешканцем поїхали на цвинтар. Повернувшись з кладовища близько початку першої, її співмешканець ОСОБА_3 разом з її дочкою ОСОБА_2 пішли в магазин за продуктами. Коли вони вертались з магазину її співмешканець піднявся з мішком картоплі на поверх, а її дочка знаходилась в підїзді з сумками. У звязку з тим, що ОСОБА_1 не в змозі залишати межі квартири без будь чиєї допомоги, вона в цей момент знаходилась в квартирі. Спочатку до квартири хотів увійти співмешканець, однак не зміг, оскільки забув ключі, а вона побоялася відкрити двері. В цей момент представники служби у справах дітей вилучили у неї її дочку. Також з нею співробітниками поліції була проведена профілактична бесіда про належне виконання батьківських обовязків. Інших доказів суду не надано.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі серії ГП № 225399 від 28.01.2019 року не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому, оцінивши надані суду докази, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 184, ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4