Провадження №3/428/37/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Лисенко Л.Ю., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, захисника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не зазначено, працюючого начальником відділу прокуратури Луганської області, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 142494 слідує, що ОСОБА_1 15.12.2018 року о 00-10 год. у м.Сєвєродонецьку, по Ш.Будівельників, керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився у присутності двох свідків.

ОСОБА_1 в судовому засіданні провину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні категорично не визнав, проти протоколу заперечував, підтвердив факт керування транспортним засобом та пояснив, що був тверезий, алкогольні напої не вживав. Мав погане самопочуття. Від проходження огляду на стан спяніння не відмовлявся та надавав згоду. Огляд пропонували провести або на місці зупинки, або у лікарні, він обрав проведення огляду у медичній установі оскільки не довіряє алкотестам «Драгер», що використовуються поліцейськими. У медичній установі, замість проведення огляду та відібрання біологічних зразків, йому було запропоновано проведення огляду за допомогою того ж самого алкотеста «Драгер». З таким порядком проведення огляду він був не згоден. Дану незгоду поліцейський розцінив як відмову від огляду, тому запросив двох свідків та склав протокол про адміністративне правопорушення. З цим він був категорично не згоден, про що зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення та одразу після складання протоколу перебуваючи у приміщенні медичної установи звернувся з заявою до лікаря про проведення медичного огляду з використанням лабораторних досліджень та відібрання біологічних зразків. Транспортний засіб було зупинено о 00-10, о 00-45 поліцейський повідомив про наявність, на його думку, підстав для проведення огляду, о 01-55 було розпочато огляд на стан спяніння та відібрано біологічні зразки кров. Відповідно до акту № 1120/2 - тверезий. Результат хіміко-токсикологічного дослідження - у крові вмісту етанолу не визначено. Від керування транспортним засобом його не відсторонювали.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що був присутній в медичній установі, коли ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд. ОСОБА_1 надавав згоду на проведення огляду в медичній установі, однак не був згоден на його проведення у запропонованому порядку за допомогою алкотеста «Драгер». Проведення огляду та відібрання біологічних зразків, на яке погоджувався ОСОБА_1 не пропонувалось. Незгоду з запропонованим порядком проведення огляду поліцейський, чомусь розцінив як відмову від огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, запросив двох свідків та склав протокол про адміністративне правопорушення. З даними діями вони не погоджувались, про що було зазначено в протоколі. Одразу після складання протоколу у приміщенні лікарні, ОСОБА_1 звернувся самостійно з заявою про проведення огляду. Його було оглянуто та відібрано біологічні зразки кров. За результатами тверезий, етанолу в крові не визначено. Чи пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки йому невідомо, свідки були залучені у приміщенні медичної установи, тому підтвердити що відбувалось на місці зупинки не можуть та не можуть стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, просив закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпА.П.

Вислухавши особу, відносно якої складено протокол, адвоката, дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Частина 1 статті 130 передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В підтвердження обставини адміністративного правопорушення суду надано було протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 142494 від 15.12.2018, рапорт, щодо обставин правопорушення та пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

Також суду було надано відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, відповідно до яких ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції, надав згоду на проведення огляду на стан спяніння, в медичній установі не погодився з запропонованим порядком проведення огляду, що було розцінено працівником поліції як відмова від проведення огляду, запрошено двох свідків та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. (ст.1 КУпАП).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Факт, перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння спростовується наданими суду актом № 1120/2 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 тверезий, результатом хіміко-токсикологічного дослідження № 1025 ЛОНД, відповідно до якого в біологічному матеріалі: крові - етанолу не визначено.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 на який також посилався поліцейський при складанні протоколу «Огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану».

Ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено у п.3 та 4 вищезазначеної інструкції.

У відповідності до п.7 зазначеної Інструкції «У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя)».

У відповідності до п.6 р.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 «У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду».

З аналізу вказаних інструкцій слідує, що водій транспортного засобу направляється, (доставляється) до найближчого закладу охорони здоровя лише в разі відмови від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, і лише в разі відмови від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З наданого відеозапису слідує, що поліцейським водію ОСОБА_1 о 00-45 було повідомлено про наявність підстав вважати, що він перебуває у стані спяніння, та було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки чи у медичному закладі, на що водій надав згоду та обрав проведення огляду у медичному закладі. Від проведення огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу він не відмовлявся, відмову не зафіксовано, про наявні ознаки спяніння не повідомлено, що є порушенням вимог п.2, п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У медичній установі, від проведення огляду на стан спяніння водій ОСОБА_1 також не відмовлявся, але не погодився з запропонованим порядком проведення за допомогою алкотесту «Драгер». Іншого порядку, як то відібрання та дослідження біологічних зразків - запропоновано не було. Саме дану незгоду поліцейським було розцінено в якості відмови від проходження огляду у медичній установі, запрошено свідків та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Додані письмові пояснення свідків оформлені шляхом заповнення відповідних вільних граф і мають бланкетний характер, а з наданого відеозапису слідує, що дані свідки не були присутні під час зупинення транспортного засобу та на місці зупинки, а тому не можуть підтвердити ні факт керування транспортним засобом, ні відмову від проведення огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, у звязку з чим, суд відноситься критично до наданих пояснень, та при прийнятті рішення не приймає їх до уваги в якості доказу.

Крім того, у відповідності до п.1 р.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі «Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Однак, матеріали справи не містять дані стосовно того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а керування передано іншій особі, яка має посвідчення водія та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Також суд приймає до уваги і позицію ОСОБА_1 щодо незгоди з проведенням огляду в запропонованому порядку за допомогою алкотеста «Драгер», оскільки абсолютно будь-який прилад для обчислення концентрації алкоголю в крові має свою помилку вимірювання. На похибку вимірювання можуть вплинути погодні умови, стан тестованого (підвищений результат алкотестера може бути в разі знаходження в стресовому стані, переохолодження, голод), правильність проведення процедури тестування і інше. Відповідно до технічних характеристик приладу «Драгер» похибка приладу складає +0,04 проміле. Про що також зазначено в постанові Заводського районного суду м.Миколаєва по справі № 487/5029/17.

З огляду на наведене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні порушень інструкцій при складанні протоколу та підготовці матеріалів, суд вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження поза розумними сумнівами факту, скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обовязок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 ОСОБА_5 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Зі змісту ст.62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведені обставини вказують на відсутність у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник