Справа № 212/32/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0009588 від 20 грудня 2018 року, складеного відносно ОСОБА_2, який 20.12.2018 року о 18:03 год. по вул. Конституційна, 15, у Покровському районі м. Кривого Рогу, здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, а саме надання послуг внутрішніх перевезень пасажирів на таксі на КТЗ Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП, ст. 29 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину не визнав, вказав на те, що він не є підприємцем та не здійснює господарську діяльність, перевезенням пасажирів не займається.

Захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити у зв'язку відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши ОСОБА_2, його захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини. Враховуючи рішення Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування ст32 Конвенції, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумцій щодо фактів, згідно п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р..

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов'язана доводити свою невинуватість.

Під господарською діяльністю, відповідно до ст.3 ГК України, розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Згідно зі ч.ч.1, 2ст.55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) є адміністративним правопорушенням передбаченимст.164 КУпАП.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. При цьому, господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Частиною 2 ст. 3 ГК України визначено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями.

З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характеризуючи ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність. При цьому, чітких кількісних критеріїв систематичності (тобто, скільки разів потрібно зайнятися діяльністю для того, щоб вона вважалася підприємницькою) законодавством не встановлено.

Разом з тим, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. Отже необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більш разів.

Крім того, доказом, відповідно до ст. 256 КУпАП, є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен містити всі перелічені в даній статті відомості, які необхідні для вирішення справи, а без їх наведення він належної сили не має.

Оскільки, ч.1ст.164 КУпАП є бланкетною нормою, в протоколі повинно бути зазначено, що особа займалася господарською діяльністю без державної реєстрації як суб'єкт господарювання, чи вчиняв провадження господарської діяльності без одержання іншого документа дозвільного характеру, тобто повинно бути зазначено назву документа та посилання на спеціальний закон - спеціальну норму статті закону, якщо одержання такого документа передбачено законом, проте це зроблено не було, тобто в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не розкрито об'єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 не допустив порушень, передбачених у ч.1 ст. 164 КУпАП, вважаю, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, у зв'язку із чим його слід звільнити від адміністративної відповідальності, а провадження в даній справі закрити в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.164, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського Апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: І. Я. Чорний