ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/485/19
Єдиний унікальний № 335/6963/19 Головуючий в 1-й інстанції Крамаренко І.А.
Категорія - ст. 124 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участі потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Юсубова Є.С, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка працює на ТОВ ІПВК «Спецзахист», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Як зазначено в постанові, 13.06.2019 о 12-50 год. в м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем MITSUBISHI ASX д.н. НОМЕР_1 , яка рухалась по вул. Рекордна, не надала переваги у русі на нерегульованому перехресті транспортному засобу ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул. Заводська. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Чим порушила п. 10.2 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Юсубов Є.С. вважає зазначену постанову необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Під час судового розгляду в суді першої інстанції захисник заявляв клопотання про призначення експертизи, проте суд безпідставно відмовив в задоволенні даного клопотання, вважає, що суд перейняв на себе повноваження обвинувачення та самостійно відхиляючи всі клопотання та приймаючи до уваги тільки потрібні докази встановив вину ОСОБА_2 .

Для суду першої інстанції єдиним належним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення став саме протокол про адміністративне правопорушення. Він не згоден з цим, вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог чинного законодавства, не зажадав отримати пояснення від особи яка притягається до адміністративної відповідальності чи допитати можливих свідків, чи призначити у справі судову автотехнічну експертизу.

Крім того, просить врахувати пояснення щодо обставин справи, «13» червня 2019 року о «12» годині «50» хвилин, гр. ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 по м. Запоріжжю і перетинала перехрестя вул. Рекордна та вул. Заводська. Перед перехрестям ОСОБА_2 зупинилася, переконалася у безпечності свого руху та відсутності транспортних засобів на вул. Заводська, виїхала на перехрестя та вже на середині перехрестя побачила, що на великій швидкості по вул. Автозаводська їде автомобіль ВАЗ 2107. ОСОБА_2 одразу ж виконала вимоги ПДР та зупинилася, проте водій автомобіль ВАЗ 2107, не намагаючись уникнути ДТП, а саме зупинитися, скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 .

З огляду на викладене вбачається, що можливі наступні розвитки подій: так, якщо до моменту наближення до перехрестя транспортні засоби вже виїхали на нього з пересічної дороги, то йому необхідно надати можливість закінчити маневр та у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім того, як вбачається з схеми місця ДТП, яка додана до протоколу та фотознімків, що знак 2.3. "Головна дорога" встановлений вже після перехрестя, відповідно до вимог ПДР знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 на початку, а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Знак 2.3 - з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок. Таким чином, водій ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 зобов`язаний був виконати вимоги п. 16.12. ПДР, а саме на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Зауважує, що тільки висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи міг надати можливість суди встановити хто порушив вимоги ПДР, які стали у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП.

Також вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Як зазначалося вище, «13» червня 2019 року о «12» годині «50» хвилин, гр. ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 по м. Запоріжжю і перетинала перехрестя вул. Рекордна та вул. Заводська. Перед перехрестям ОСОБА_2 зупинилася, переконалася у безпечності свого руху та відсутності транспортних засобів на вул. Заводська, виїхала на перехрестя та вже на середині перехрестя побачила, що на великій швидкості по вул. Автозаводська їде автомобіль ВАЗ 2107. ОСОБА_2 одразу ж виконала вимоги ПДР та зупинилася, проте водій автомобіль ВАЗ 2107, не намагаючись уникнути ДТП, а саме зупинитися, скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 .

Що стосується складеного протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 та схеми ДТП до цього протоколу.

ОСОБА_2 не погоджується з тим, що стосовно неї складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАІІ, оскільки остання не порушувала правил дорожнього руху, а саме п. п. 10.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 з наступних підстав.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, зазначає, що водій ОСОБА_2 , порушив пункт 10.2. Правил дорожнього руху, а тому винний в скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Проте, вказані вище обставини не відповідають дійсності, є безпідставними та необґрунтованими доказами, які містяться в справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 10.2. Правил дорожньою руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 передбачено, що виїжджаючи на дорогу із дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги -пішоходам і велосипедистам, напрямок руху яких він перетинає.

Разом з тим в схемі ДТП, яка додається до протоколу, відображено наявність знаку 2.3. «Головна дорога» та 2.1. «Дати дорогу», тобто ОСОБА_2 перетинала нерегульоване перехрестя, а також на схемі вбачається, що вона рухалася по вул. Рекордна та виїжджала на вул. Заводська, та не виїжджала на дорогу із дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій.

Вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_1 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає необхідним відповідно до п. 2 ч.8 ст. 294 КУпАП постанову судді через порушення норм процесуального права скасувати та провадження по справі закрити.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 304608 від 13.06.2019 року, ОСОБА_2 за вчинення дорожньо-транспотної пригоди, що мала місце 17.07.2019 року, ставилось у провину порушення вимог п.10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Погоджуючись із вказаним протоколом, суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.2 ПДР України, внаслідок чого визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за скоєння 30.10.2017 року дорожньо-транспортної пригоди.

Між тим з таким висновком судді погодитись неможливо з наступних підстав.

Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

З огляду на зміст оскаржуваної постанови, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактичні обставини справи та наявні в матеріалах дані, безперечно не доводили винуватість ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому потребували залучення фахівця в галузі автотехніки для з`ясування усіх обставин справи.

Так, під час розгляду справи, постановою Запорізького апеляційного суду від 29.08.2019 року, було призначено судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму ДТП», проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Згідно з висновком експерта № 9-512 від 05.12.2019 року ОСОБА_3 , вбачається, що:

1. Згідно з поясненнями водія ОСОБА_1 він повинен був діяти відповідно вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_4 - відповідно вимогам п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

За поясненнями водія ОСОБА_2 вона повинна була діяти відповідно вимогам п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, а у випадку її зупинки перед перехрестям - також відповідно вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_1 згідно з поясненнями водія ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно вимогам п. п. 12.4, 12.9 б, 16.12 Правил дорожнього руху України.

2. За поясненнями водія ОСОБА_1 у його діях невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається, тобто його дії не перебувають у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно цим поясненням дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному із зіткненням.

Згідно з поясненнями водія ОСОБА_2 її дії не відповідали вимогам п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, а у випадку її зупинки перед перехрестям - також вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із зіткненням. За цими ж поясненнями дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам пп. 12.4, 12.9 б, 16.12 Правил дорожнього руху України; при цьому невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

3. Згідно з поясненнями водія ОСОБА_1 він не мав технічної можливості запобігти зіткненню; натомість технічна можливість водія ОСОБА_2 уникнути даної пригоди залежала від виконання нею вимог п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

За поясненнями водія ОСОБА_2 її технічна можливість запобігти зіткненню залежала від виконання нею вимог п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, а у випадку її зупинки перед перехрестям - також вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. За цими ж поясненнями технічна можливість водія ОСОБА_1 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання ним вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, з огляду на зазначений висновок експерта в діях ОСОБА_2 порушень вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України, за порушення якого її і притягнуто до адміністративної відповідальності, та які б до того ж знаходились у причинному зв`язку з подією ДТП, не встановлено, а тому судове рішення неможливо визнати законним та обґрунтованим.

На підставі ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд не вправі вийти за межі тих обставин (обвинувачення в розумінні КПК), які не ставилися у провину ОСОБА_2 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд вважає необхідним постанову судді скасувати через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника Юсубова Є.С, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень - скасувати, провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 335/6963/19