Справа № 471/426/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2019 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, учня Братського професійного технічного училища № 17, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,-

за ч.1 ст. 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 363765 від 21 травня 2019 року вбачається, що 21 травня 2019 року, близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 палив цигарку на порозі Приватбанку, що розташований по вул. Вороніна в смт. Братське, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 175-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, викликався у нього двічі шляхом направлення судових повісток, за адресою, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, втім, останні повернуті до суду з відміткою закінчився термін зберігання.

Тож, розглядаючи справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходив із такого.

У своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Та у цьому випадку особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, свого обов`язку у частині належного користування правами виконано не було, що у сукупності із обставинами, викладеними вище дає можливість розглянути справу за відсутності даних про належне повідомлення особи, яка притягається до відповідальності та за її особистої відсутності в судовому засіданні.

З таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , з огляду на положення ч.2 ст. 268 КУпАП, оскільки його присутність про розгляді такого роду справи про адміністративне правопорушення не визнається законодавцем обов`язковою, що, у свою чергу, не дає змоги піддати його приводу.

Тож, суд, дослідивши матеріали провадження у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 175-1 КУпАП настає у разі куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Тож, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його вчинення, а саме місце, де це заборонено законом або визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

У свою чергу, до місць, у яких заборонено куріння Закон України Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення від 22 вересня 2005 року № 2899-IV (далі Закон № 2899-IV) відносить ліфти і таксофони; у приміщення та на території закладів охорони здоров`я; навчальних закладів; дитячі майданчики; приміщення та на території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту;під`їзди житлових будинків; підземні переходи; транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; приміщення закладів ресторанного господарства; об`єктів культурного призначення; органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів ( ст. 13 Закону № 2899-IV).

Водночас, забороняється, крім спеціально відведених для цього місць, куріння тютюнових виробів: у приміщеннях підприємств, установ та організацій усіх форм власності; у приміщеннях готелів та аналогічних засобів розміщення громадян; у приміщеннях гуртожитків; в аеропортах та на вокзалах.

Проте, у даному випадку, будь яких доказів того, що ОСОБА_1 курив тютюнові вироби не у спеціально відведеному для цього місці, суду надано не було.

Крім того, у місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: "Куріння заборонено!".

У спеціально відведених для куріння місцях розміщується наочна інформація, яка складається із відповідного графічного знака та тексту такого змісту: "Місце для куріння. Куріння шкодить Вашому здоров`ю!".

Однак, чи дотримано цю вимогу закону щодо місця, де відбувалась подія, має під собою сумнів, позаяк, доказів протилежного суд у своєму розпорядженні не мав.

Отже, у світлі вищевикладеного, суд приходить до висновку про недоведеність у цьому випадку наявності усіх ознак об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175-1 КУпАП, як то, того, що ОСОБА_1 курив тютюнові вироби саме у місці, де це заборонено законом або у місці, визначеному рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, суд приходить до однозначного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175-1 КУпАП.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б спростували такі висновки суду, здобуто не було.

Більш того, протокол про адміністративне правопорушення навіть не містить вказівки на те, що саме у цьому місці заборонено курити.

Отже, у даному випадку, склад адміністративного правопорушення не те, що не доведений належними і допустимим доказами, а й навіть не відображений у самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Як наслідок, протокол не містить чіткої суті правопорушення, однак це є неприйнятним, так як суд розглядає провадження саме на підставі даних протоколу та висунутого у ньому твердження (обвинувачення), у той час, як акт являється лише одним із доказів того чи іншого твердження.

Таке формування фабули порушує конвенційні права особи, відносно якої складається такий протокол, зокрема право знати у чому її звинувачують, та мати можливість будувати належний захист.

Разом із тим, суд вкотре нагадує, що уточнювати чи то відредактовувати протокол з цього питання він самостійно змоги не має, адже ЄСПЛ у справі«Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки, вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Разом з тим, досліджені судом докази, як то протокол про адміністративне правопорушення, у цій справі є сумнівним оскільки його дані не випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

За такого, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175-1 КУпАП.

Водночас, за правилами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 175-1 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца