Провадження № 3/263/3881/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Папаценко Павло Ілліч, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №177736 від 13.09.2019 року, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався на адресу своєї мати ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство та спричинив потерпілій психологічну шкоду.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судові засідання призначені на 15.10.2019 року на 16-45 год., 01.11.2019 року на 11 год., 22.11.2019 року о 08 год., не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується протоколами АПР18 №177736 від 13.09.2019 року, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_3 рапортом працівника поліції.

Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складеного відносно ОСОБА_1 останній має середній рівень небезпеки.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Абзацом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» визначено, що насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. В абзаці 4 вищевказаної статті зазначено, що під психологічним насильством в сім`ї розуміється насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, у встановленому порядку такі не спростовані.

В той же час згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах третій і четвертій цієї статті.

Так, ОСОБА_1 вчинив вказане адміністративне правопорушення - 13.09.2019 року, протокол про адміністративне правопорушення складений 13.09.2019 року, справа до суду надійшла 30.09.2019 року, а правопорушник декілька засідань до суду не з`являвся.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 7) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись, ст.ст.38, 268, 283-284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП України - закрити у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя П.І. Папаценко