КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Александрова Д.О.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 28 серпня 2019 року о 17.20 год. по вул. Мельникова у м. Києві керував автомобілем марки «Дачіа» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, які не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за таке порушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Александров Д.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що у судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнав, надав усні пояснення, що керував вночі автомобілем таксі, зупинила поліція по причині того, що раніше водій цього автомобіля притягався до відповідальності за статтею 130 КУпАП, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, він погодився, сів в автомобіль поліції, поїхали в напрямку лікарні, проте, в районі Петрівки у зв`язку з ремонтом дороги та години пік була величезна тянучка.

В подальшому, як зазначає апеллянт, поліцейські запропонували водію відмовитись від огляду, підписати протокол та протягом 24 годин здати аналіз самостійно, якщо водій точно не вживав. ОСОБА_1 неодноразово з`ясовував, чи дійсно він має право так робити, поліція запевняла, що так правильно, що треба на камеру відмовитись у присутності двох свідків, і то буде лише формальність, у зв`язку з чим у присутності двох свідків водій ОСОБА_1 відмовився їхати до лікарні, поліція склала протокол.

В подальшому, водій подзвонив знайомому, який працює в поліції, розповів про обставини складання протоколу. Знайомий пояснив, що ОСОБА_1 ввели в оману та, оскільки протокол водієм ще не був підписаний, треба вимагати відвезти його для проходження огляду у лікаря - нарколога. Після такої розмови із знайомим поліцейським ОСОБА_1 почав вимагати у поліцейських пройти огляд у лікарні, наполягав, що протокол не складено, що свідків відпустили до того, як протокол було складено, але працівники поліції відмовилися везти його до лікарні, на зауваження та вимоги водія не реагували, повернули ОСОБА_1 водійське посвідчення, з текстом протоколу не ознайомили, не надали можливості написати у протоколі пояснення, від керування не відсторонили.

Окрім того, ОСОБА_1 знов зателефонував знайомому з поліції, детально розповів про обставини складання протоколу та дії поліцейських. Знайомий повідомив, що водія ошукали, тому треба негайно зателефонувати 102, розповісти ситуацію, викликати поліцію на місце, вимагати надати протокол для ознайомлення, написати свої пояснення та зауваження у протоколі та вимагати від поліції доставити його для проходження огляду у лікаря - нарколога. ОСОБА_1 за телефоном 102 викликав поліцію на місце, чекав близько 40 хв., телефонував на 102 двічі. В подальшому приблизно через 1 годину приїхав патруль поліції, водій розповів ситуацію, поліцейський зателефонував поліцейським, які склали протокол, потім сказав водію, щоб він самостійно їхав до лікарні та здав аналізи, привіз висновок лікарні і, якщо стан наркотичного сп`яніння не буде виявлено, протокол до суду не направлять.

Після цього ОСОБА_1 невідкладно звернувся до лікарні «Соціотерапія», пройшов огляд, за результатами якого він не перебуває у стані сп`яніння. З висновком «Соціотерапія» водій звернувся до УПП, але протокол не скасували, справу направили до Шевченківського районного суду м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, а також додатково надані під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 359905 від 28 серпня 2019 року, 28 серпня 2019 року о 17.20 год. по вул. Мельникова у м. Києві водій керував автомобілем марки «Дачіа» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, які не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні зазначеного правопорушення, послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, відеозапис події (ас. 9-11).

При цьому пояснення ОСОБА_1 про те, що він був введений в оману працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, а також наданий ним висновок КМНКЛ «Соціотерапія» про відсутність у нього наркотичного сп`яніння, суд оцінив критично.

Однак, апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим.

Так, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він був зупинений працівниками поліції, які запідозрили, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, запропонували проїхати до медичного закладу. Він погодився. Однак, з огляду на те, що вони потрапили в тягнучку, так як був час пік, працівники поліції йому повідомили, що це може зайняти багато часу, а тому він може сам пройти такий огляд протягом 12 годин, надавши висновок лікаря в управління поліції. Однак, йому треба буде в присутності двох свідків спочатку відмовитися від такого огляду, а потім він поїде сам. Він спочатку погодився, і, коли підвели двох свідків, сказав, що відмовляється від проходження огляду у лікаря нарколога. Свідки підписали чисті аркуші та поїхали. Він вирішив зателефонувати своєму знайомому, який працює у поліції, щоб порадитись, що робити далі. Зателефонувавши та розповівши цю ситуацію, знайомий повідомив, що його ввели в оману, щоб він наполягав на тому, щоб його повезли до лікаря. Він сказав про це поліцейським, які сказали йому, що пізно, вони склали вже протокол. Якщо він привезе висновок від лікаря про те, що він не перебуває у стані наркотичного сп`яніння, то протокол залишиться в управлінні та в суд направлений не буде. Він знову зателефонував знайомому, який повідомив, що так не можна робити. В цей час поліцейські йому повернули посвідчення водія, нічого йому не вручили та поїхали. Він зателефонував по 102, розповів про цю ситуацію та попросив, щоб направили працівників поліції, які його повезуть до лікаря нарколога. Більше години він чекав працівників поліції, які, приїхавши, відмовилися його будь-куди везти його. Після цього він сам поїхав до лікарні, де пройшов огляд, за результатами якого було встановлено, що у нього немає наркотичного сп`яніння. Після цього він через 5 днів звернувся до управління поліції, де з`ясувалось, що такого протоколу ще немає і де бачив одного з працівників поліції, до якого звернувся з приводу всіх цих обставин. Однак працівник поліції повідомив, що це його напарник складав документи.

Опитаний в суді апеляційної інстанції як свідок інспектор патрульної поліції Кантемір О.О. підтвердив обставини, зазначені ОСОБА_1 , вказавши, що дійсно йому телефонував ОСОБА_1 з приводу зазначених обставин, і він ОСОБА_3 порекомендував, що треба робити, та сказав телефонувати на 102.

На підтвердження обставин спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції були надані роздруківки з мобільних телефонів зазначених осіб, якими підтверджується, що 28 серпня 2019року з 17.47 год. до 19.40 год. ОСОБА_4 п`ять разів телефонував на номер мобільного телефону ОСОБА_2 , між якими двічі телефонував на номер 102 (ас. 32-34).

Одночасно захисником до суду апеляційної інстанції надані відповідь Управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП у м. Києві від 10 жовтня 2019року та флеш-носій із записами телефонних з`єднань ОСОБА_1 по телефону 102 , відповідно до яких ОСОБА_1 черговому оператору повідомляє про обставини його зупинки та подальші дії працівників поліції, просить направити патруль поліції, щоб його відвезли до лікаря нарколога, другий телефонний дзвінок пов`язаний з тим, що працівники поліції тривалий час не їдуть та запитує, що йому робити (ас. 25, 35).

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції неодноразово для допиту викликались працівники патрульної поліції, а також витребовувався повний відеозапис події, яка мала місце 28 серпня 2019 року (ас. 27, 38). Однак, поліцейські до суду не з`явились, повного відеозапису події не надали.

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак а ні матеріалами справи, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду не спростовані пояснення ОСОБА_1 про те, що він в супроводі працівників поліції поїхав до лікаря нарколога, проте, за пропозицією працівників поліції відмовився пройти огляд, щоб у подальшому за їх же порадою пройти такий огляд самостійно. Навпаки, під час апеляційної розгляду стороною захисту були надані докази на підтвердження зазначених обставин.

Окрім того, наявними у справі доказами не спростовані доводи апелянта про те, ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом та транспортний засіб не був затриманий, а докази на підтвердження відсторонення ОСОБА_3 від керування транспортним засобом або затримання транспортного засобу відповідно до положень ст.ст. 265-2, 266 КУпАП відсутні.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 копія протоколу не видавалась, відомості про те, що він відмовився підписувати його або отримувати копію, матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про вилучення у ОСОБА_3 водійського посвідчення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 359905 від 28 серпня 2019 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва