Справа № 189/1780/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

19.12.2019 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Головного управління держпраці у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, директора ТОВ «Побут», проживає за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу № ДН2819/1869/АВ від 16.10.2019 року, 16.10.2019 року о 11 годині 05 хвилин в смт. Покровське, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно- правовими договорами в одного роботодавця більше року (лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2019 року №17516/05-05/26 за вхід. № 18566 від 05.09.2019 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області) 07.10.2019 року - 21.10.2019 року відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 03.10.2019 року № 676-1 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 03.10.2019 року № 376-Н проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у Товариство з обмеженою відповідальністю «Побут», код КВЕД 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу (основний), з питань оформлення трудових відносин. В ході проведення інспекційного відвідування вибірковою перевіркою за період 2017-2019 роки встановлено, що ТОВ «Побут» укладає з фізичними особами, які не зареєстровані підприємцями у встановленому законодавством порядку, тимчасові угоди, що мають назву «Цивільно-правовий договір». Зазначені угоди є ідентичними по змісту і укладались з наступними особами:

1). ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , договори: б/н від 02.01.2018 року, терміном дії та строком виконання 02.01.2018 року 28.12.2018 року; та б/н від 03.01.2017 року, терміном дії та строком виконання 03.01.2017 року 28.12.2018 року, предмет договору: закрійник, сума за договором: 35% від суми замовлення;

2). ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , договори: б/н від 02.01.2019 року, терміном дії та строком виконання 02.01.2019 року 31.12.2019 року, б/н від 02.01.2018 року, терміном дії та строком виконання 02.01.2018 року 28.12.2018 року, та б/н від 03.01.2017 року, терміном дії та строком виконання 03.01.2017 року 28.12.2018 року, предмет договору: ремонт та шиття одягу для населення, сума за договором: 35% від суми замовлення;

3). ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_3 , договори: б/н від 02.01.2019 року, терміном дії та строком виконання 02.01.2019 року 31.12.2019 року, б/н від 02.01.2018 року, терміном дії та строком виконання 02.01.2018 року 28.12.2018 року, та б/н від 03.01.2017 року, терміном дії та строком виконання 03.01.2017 року 28.12.2018 року, предмет договору: ремонт та шиття одягу для населення, сума за договором: 35% від суми замовлення.

Цивільно-правовий договір ОСОБА_2 передбачає виконання роботи закрійника, цивільно-правові договори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ремонт та шиття одягу для населення. Договори є ідентичними за змістом.

Підпунктом 1.1 договорів передбачено « Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.», підпунктом 1.2 передбачено: «Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором». При цьому, відповідно до пояснення директора, зазначені особи працюють у період 2017-2019 у приміщенні ТОВ «Побут» за власним робочим графіком на швейних машинках підприємства згідно кількості замовлень. В жодному з вищезазначених договорів не визначено який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. При цьому організовано процес трудової діяльності, а саме забезпечено приміщенням та засобами праці (швейними машинами).

Підпунктом 2.1 договорів визначено «За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 35 відсотків від суми замовлення».

Акти здавання-приймання виконаних робіт наданих послуг за наведеними договорами визначають тільки суму винагороди, і не містять відображення конкретно визначеного результату роботи, обсягу, терміну і вартості наданих послуг за визначеним переліком робіт.

Підпунктом 3.1 договорів визначено «Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з діючим законодавством». При цьому Цивільним кодексом України поняття матеріальної відповідальності не визначене, а згідно з вимогами статті 130 КЗпП України матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків несуть працівники.

Підпунктом 6.1 визначені терміни дії договорів, які складають один рік, договори з наведеними особами укладалися на протязі трьох років, що вказує на постійний характер виконання роботи.

Аналізом відомостей розподілу виплат ТОВ «Побут» встановлено щомісячні виплати винагороди вищезазначеним особам одночасно з виплатою заробітної плати штатним працівникам в період виплати заробітної плати 3-4 числа щомісячно. Встановлений факт вказує на ознаки отримання заробітної плати, яку згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» роботодавець виплачує саме працівникові за виконану ним роботу.

Також в протоколі зазначено, що в Україні є класифікатор професій ДК 003:2010, у якому перелічені усі наявні в державі професії. Кожній окремій професії чи її групі надано код. За основу розроблення Класифікатора було прийнято Міжнародну стандартну класифікацію професій (ISCO 88: International Standard Classification of Occupations/ILO. Geneva), яку Міжнародна конференція статистики праці Міжнародного бюро праці рекомендувала для переведення національних даних у систему, що полегшує міжнародний обмін професійною інформацією.

Згідно класифікатора професій із змінами, затвердженими наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 30 листопада 2017 року № 1744 за професією закрійник затверджено код 7435, що свідчить про те, що працівник з яким було укладено цивільно-правовий договір з предметом договору закрійник повинен бути штатним працівником.

Крім того, у штатних розкладах ТОВ «Побут» наявні посади директора та підсобних робітників, діловода Посади швачки (код класифікатора професій ДК 003:2010 - 7436) та закрійника (код класифікатора професій ДК 003:2010 - 7435 у штатних розкладах відсутні, при цьому основний КВЕД ТОВ «Побут» - 14.13, а саме виробництво іншого верхнього одягу.

Таким чином, ТОВ «Побут» застосовувало працю трьох громадян без належного оформлення трудових відносин, що є порушенням частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. N 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», та вчинило дії, спрямовані на приховування трудових відносин, шляхом укладення договорів цивільно-правового характеру, що заборонено пунктом другим частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення».

Крім того, укладення договору цивільно-провового характеру позбавляє права найманого працівника на обов`язкові елементи нормативно-правових актів трудового законодавства, у тому числі права на одержання щорічної відпустки або грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, гарантій від незаконного звільнення тощо.

Директор ТОВ «Побут», ОСОБА_1 , є роботодавцем і несе відповідальність за допущені порушення законодавства про працю, згідно вимог ст. 141 КЗпП, виявлені в ході проведення інспекційного відвідування ТОВ «Побут», а саме: порушення частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України, що є адміністративним правопорушенням.

В судове засідання з`явилася ОСОБА_1 , яка категорично заперечила свою вину, пояснивши суду, що з 2016 року розмір прибутку ТОВ «Побут» не дозволяє утримувати постійних найманих працівників, оскільки є замалим. З ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені цивільно-правові договори за двосторонньою згодою, з метою отримання грошових коштів за надані послуги цими особами, щоб хоч таким чином ці особи мали засоби для існування. ОСОБА_1 вважає, що нею не були допущені порушення законодавства про працю, оскільки це її право та право фізичних осіб укладати цивільно-правові договори на тих умовах, які влаштовують сторони.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 пояснили суду, що договори укладені ними добровільно, щодо їх укладання та виконання претензій сторони не мають, вони виконували замовлення на умовах «здєльщини», користувалися своїм інструментом, не мали жодних зобов`язань знаходитися повний робочий день на підприємстві. Щомісячно складалися акти приймання-виконання виконаних робіт, в яких зазначалися різні суми винагороди, в залежності від видів та обсягів виконаних робіт.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження в справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Згідно частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов`язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов`язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов`язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов`язань.

Натомість, працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов`язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи роз`яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 року №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 листопада 2019 року, у справі №620/392/19 (провадження №К/9901/20556/19) основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведеного вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт".

Суд дослідив надані ОСОБА_1 цивільно-правові договори, які укладені з особами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , акти здавання-приймання виконаної роботи, а також копії робочих зошитів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких помісячно зазначалися види виконаних робіт, їх обсяг та вартість.

Так, відповідно до цивільно-правового договору №2, укладеного між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.01.2017 року, остання виконує обов`язки по ремонту та шиттю одягу для населення та отримує винагороду в розмірі 35% від суми замовлення, термін дії договору - з 03.01.2017 року по 28.12.2017 року.

Договори, укладені між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за 2018 - 2019 роки є ідентичними за змістом.

Відповідно до цивільно-правового договору №1, укладеного між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03.01.2017 року, остання надає послуги приймальника замовлень та послуги закрійника. За роботу закрійника ОСОБА_2 отримує винагороду в розмірі 15% від суми замовлення, а за надання послуг приймання замовлень 150 грн, терміні дії договору - з 03.01.2017 року по 28.12.2017 року.

Договори, укладені між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 2018 - 2019 роки є ідентичними за змістом.

Відповідно до цивільно-правового договору №3, укладеного між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_3 03.01.2017 року, остання виконує обов`язки по ремонту та шиттю одягу для населення, розмір винагороди в договорі не зазначений, терміні дії договору з 03.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Договори, укладені між директором ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за 2018 - 2019 роки є ідентичними за змістом.

Договори за 2019 рік з цими особами розірвані 31.10.2019 року.

Судом встановлено, що кожного місяця директор ТОВ «Побут» та всі особи, з якими укладалися цивільно-правові договори, кожна окремо, укладали акти здавання-приймання виконаної роботи, в яких зазначена якість та повнота виконаних робіт за укладеними цивільно-правовими договорами та зазначено, який саме розмір винагороди замовник сплачує виконавцеві.

При цьому у всіх цих актах зазначається різні суми винагороди, яку замовник (ТОВ «Побут») сплачував виконавцям, що підтверджує непостійний, мінливий характер роботи та її непостійний, мінливий обсяг, внаслідок чого виконавці отримували диференційовану винагороду, тоді як умови трудового договору згідно закону «Про оплату праці» передбачають наявність тарифної системи оплати праці, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Зі змісту наданих цивільно-правових договорів та пояснень осіб в судовому засіданні не вбачається, що на виконавців розповсюджувалися правила внутрішнього трудового розпорядку Замовника. Виконавці самостійно здійснювали виконання договору у відповідності до його умов та вимог цивільного законодавства. Оплата виконувалася після прийняття Замовником роботи за актом. Згідно з актами прийому виконаних робіт до цивільно-правового договору передбачена винагорода за виконану роботу, а не заробітна плата.

Дані особи не знаходилися повний робочий день у приміщенні, використовували власні інструменти, виконували роботу на свій розсуд.

Суд також дослідив копії робочих зошитів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за 2017-2019 роки (містяться в матеріалах справи), з`ясувавши, що в них міститься інформація щодо характеру замовлення, виду, вартості. Ці записи доводять той факт, що робота ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була спрямована на отримання кінцевого результату, внаслідок якого вони здійснювали конкретну роботу (наприклад: ремонт брюк, оверлок, вшити блискавку тощо), а не на сам процес праці.

Отже, суд встановив, що між ТОВ «Побут» ОСОБА_1 та особами, зазначеними інспектором у протоколі № ДН2819/1869/АВ від 16.10.2019 року, склалися цивільно-правові відносини, які за своєю правовою природою виключають можливість існування трудових відносин, а тому порушення, яке полягало у допущенні останніх до виконання обов`язків без оформлення трудових відносин, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Доказів протилежного матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 9,62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 38, 247, 283-285 Кодексу про адміністративні правопорушення України,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Чорна