ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа № 414/3509/18

Провадження № 3/414/27/2019

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Безкровний І.Г., за участю секретаря с/з Нагорянської О.В., прокурора Черного М.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, - розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Нова Астрахань Кремінського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_2), який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, - за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 298 від 28.12.2018, який надійшов до суду, наказом Головного управління ДСНС України у Луганській області № 42 від 01.06.2013 рядового служби цивільного захисту ОСОБА_2 було призначено на посаду водія 51 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону з охорони об'єктів (м. Сєвєродонецьк) Головного управління ДСНС України у Луганській області.

Згідно з наказом Головного управління ДСНС України у Луганській області № 65 від 03.03.2017 сержанта служби цивільного захисту, водія 51 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону з охорони об'єктів (м. Сєвєродонецьк) Головного управління ДСНС України у Луганській області ОСОБА_2 з 03 березня 2017 року було звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) на підставі підпункту 5 пункту 176 Положення (у зв'язку із сімейними обставинами).

Відповідно до пункту 15 Положення про порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11.07.2013 зазначено, що сержант служби цивільного захисту відноситься до молодшого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

У відповідності до підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту є суб'єктами, на яких поширюється дія Закону.

Таким чином, перебуваючи на посаді водія 51 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону з охорони об'єктів (м. Сєвєродонецьк) Головного управління ДСНС України у Луганській області сержант служби цивільного захисту ОСОБА_2 є суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до пам'ятки при звільненні зі служби цивільного захисту ДСНС України сержант служби цивільного захисту ОСОБА_2 був особисто ознайомлений із положенням абзацу 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції».

У абзаці 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 цього Закону Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов'язкові для виконання нормативно-правові акти.

Підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням № 3 Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 встановлено, що декларація суб'єкта декларування, який припинив діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 Закону подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, в якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31грудня звітного року.

Відповідно до листа 51 Державної пожежно-рятувальної частини ДСНС України у Луганській області № 13/101/76 від 30.11.2018 станом на 02.03.2017 з ОСОБА_2 було проведено повний розрахунок, що є підтвердження того, що останній був звільнений згідно ст. 47 КЗпП України.

Таким чином, у ОСОБА_2, який припинив діяльність у 2017 році, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, виник обов'язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік до 01.04.2018.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_2 лише 10.05.2018 о 17:37 год. подав відповідну декларацію за минулий рік, тобто з порушенням вимог підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням № 3 Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016.

ОСОБА_2 пояснив, що поважних причин для несвоєчасного подання відповідної декларації за минулий рік у нього не було. Декларацію за 2017 рік після звільнення він подав несвоєчасно через те, що не зміг авторизуватися в реєстрі декларацій через закінчення терміну дії електронного цифрового підпису.

Перевіркою сайту АЦСК ПАТ «Приватбанк» встановлено, що ОСОБА_2 отримав в АЦСК ПАТ «Приватбанк» електронний цифровий підпис, який виготовлений 16.04.2018 та дійсний до 16.04.2019.

Відповідно до скріншотів власника електронної пошти ОСОБА_2 встановлено, що останній здійснював заміну електронного цифрового підпису в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, лише 07.05.2018, що підтверджує те, що останній будь-яких дій для своєчасного подання декларації за минулий рік у встановлені законом строки не вчиняв.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи особою, яка припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП суб'єктом цього правопорушення, в порушення вимог частини 1 та абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, без поважних причин несвоєчасно, а саме 10.05.2018 о 17:37 год. подав до офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнав та пояснив, що своєчасно не подав декларацію за минулий рік через власну недбалість.

Прокурор у судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тому просив накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є вирішення її в точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 298 від 28.12.2018 зазначається, що датою виявлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та інкримінованого ОСОБА_2, є дата складання протоколу, тобто 28.12.2018.

Разом з тим, у повідомленні Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання або несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, складеного 13.04.2018 т.в.о. начальника Головного управління ДСНС України у Луганській області, яке було отримано НАЗК 03.07.2018, зазначається, що ОСОБА_2 не подав відповідну декларацію після звільнення за 2017 рік (а.с. 34).

07.11.2018 НАЗК у своєму листі на адресу Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України зазначило, що НАЗК було встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави (а.с. 33).

Таким чином, датою виявлення інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення слід вважати саме 03.07.2018, оскільки моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, є день отримання компетентними органами інформації, з якої вбачається наявність в діянні особи ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Так, з матеріалів справи судом було встановлено, що інкриміноване правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, було виявлено 03.07.2018, в той же час зазначена справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 надійшла до Кремінського районного суду Луганської області з Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лише 29 грудня 2018 року.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 248 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки на момент розгляду зазначеної справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

Також відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи може вважатися порушенням права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Тобто, обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п. 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (п. 51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В той же час, Верховий Суд у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 522/116/14-к (провадження № 51-2197км18) визнав правильною практику судів, коли останні у судовому рішенні про закриття кримінального провадження не викладають висновків щодо винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 38, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області в десятиденний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Безкровний