ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3926/18 Суддя 1-ї інстанції: Бондарєва І.В.
Провадження № 33/818/80/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 09.07.2018 року о 03:00 в м. Харкові по вул. Відродження, 16 водій ОСОБА_2 керував автомобілем Opel Record, державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820 ARHE-0222, ARED 5362» в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як керування транспортним засобом, особою, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 07.09.2018 року скасувати і направити матеріал до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції для належного їх оформлення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що постанова суду була отримання поштою 15.09.2018 року, а апеляційну скаргу він подав 20 вересня 2018 року. Однак постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2018 року його апеляційну скаргу було повернуто, оскільки був пропущений строк на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув справу за його відсутності, однак не мав жодних даних про належне сповіщення його про місце, дату та час розгляду справи.

Зазначив, що він не погодився з результатами огляду за допомогою «Drager Alcotest 6820 ARHE-0222, ARED 5362» та від проходження медичного огляду на стан сп'яніння не відмовлявся, оскільки співробітники патрульної поліції не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями до нього.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки викладені в апеляційній скарзі причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 04.12.2018 року не прибув, подав до загальної канцелярії апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою. Ця заява була задоволена, та судове засідання відкладено на 08.01.2018 року, про що останнього було повідомлено належним чином, однак ОСОБА_2 до суду повторно не прибув, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, доказів поважності його відсутності 04.12.2018 року не пред'явив, у зв'язку з чим, вважаю за можливим розглядати справу без апелянта.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення по відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_2, який керував транспортним засобом Opel Record, державний номер НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції, та під час спілкування в нього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння і запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки або в закладі охорони здоров'я. Згідно відеозапису, останні цифри 0459 о 04.01, ОСОБА_2 погодився пройти огляд за допомогою приладу Драгер, результат якого встановив вміст алкоголю у видихуваному повітрі 1,69 проміле. На питання працівника поліції, чи хоче він проїхати до наркоцентру, ОСОБА_2 відмовився, та не заперечував проти складання відносно нього протоколу.

Викладені обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії БР №239313 від 09.07.2018 року не містить заперечень ОСОБА_2 щодо результатів проведеного огляду, а згода з отриманим за допомогою технічного засобу результатом засвідчена підписом останнього в акті огляду, що свідчать про невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, та доведеність його у вчиненні адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) встановлено, що водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 239313 від 09.07.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу, розпискою , чековою роздруківкою, рапортом, відеозаписом з нагрудних камер.

Вказаним доказам суддею суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови за доводами апеляційної скарги немає.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П.Цілюрик