Провадження № 33/4820/51/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, приватний підприємець,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 25 липня 2018 року о 20 год. 32 хв. по вул. Залізняка, 8/1 в м.Хмельницькому, керував транспортним засобом «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, суд не дослідив та не надав належної оцінки, яка б полягала у всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення його в медичний заклад на проведення огляду на стан визначення алкогольного сп'яніння. Вказує, що транспортним засобом не керував, а за кермом автомобіля був його товариш, який відлучився на декілька хвилин по справах. Протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції з порушенням вимог законодавства та не відповідає вимогам відповідної Інструкції. Згідно ст.268 КУпАП не роз'яснено його права та обов'язки. Пояснення свідків оформлені на типовому бланку та заповнені самим працівником поліції, а не власноруч свідками, що є недопустимим доказом по справі. Суд виніс занадто суворе стягнення, яке негативно впливає на нього та його сім'ю, оскільки ОСОБА_2 є єдиним утриманцем своєї сім'ї та заробляє кошти саме здійсненням різноманітних перевезень, що пов'язане з керуванням транспортними засобами.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2019 року особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 25 липня 2018 року був складений поліцейським роти №2 УПП у Хмельницькій області ДПП старшим сержантом поліції ОСОБА_3, того ж дня, о 20 год. 23 хв. в м.Хмельницькому по вул. Залізняка, 8/1, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та відмовився засвідчувати своїм підписом у відповідних графах протоколу (а.с.1).

В складеному протоколі вказано, що апелянт відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, що підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.

В поліцейських були відсутні правові підстави для примусового доставлення особи для проведення огляду в медичному закладі після того, коли він відмовився від огляду на місці зупинки. Тому такі доводи апеляційної скарги, як підстави для висновку, що поліцейськими не дотримано порядку направлення водія для проведення огляду, не можуть бути враховані, зважаючи, що з переглянутого відеозапису видно, що він відмовився від огляду і в медичному закладі.

В разі згоди на проходження огляду на стан сп'яніння направлення поліцейського на огляд мало б залишатись в медичному закладі, відтак, за відсутності бажання пройти огляд в медичному закладі, за відсутності правових підстав для примусового його доставлення в медичний заклад, відсутність в матеріалах справи направлення поліцейського про направлення ОСОБА_2 для проведення огляду в медичному закладі (від проходження якого апелянт відмовився), не вказує про недотримання поліцейськими вимог відповідної Інструкції.

З врахуванням викладеного, підстав вважати покладені в основу доведеності вини ОСОБА_2 докази недопустимими доказами, про що вказує апелянт в своїй скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 в апеляційному суді про те, що він автомобілем не керував, а ним до зупинки керувала інша особа, а саме ОСОБА_4, він лише був пасажиром, позаяк такі його показання спростовуються показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка - працівника поліції ОСОБА_3 про обставини справи та фіксування правопорушення. Показання цього свідка апеляційний суд визнає достовірними, вони узгоджуються з даними відеозапису, переглянутого під час апеляційного розгляду, з якого, зокрема, видно, що вищевказаний автомобіль рухався та припаркувався на стоянці, коли до нього підійшли працівники поліції ОСОБА_2 перебував в транспортному засобі один та вже сидів на передньому пасажирському сидінні. На вимогу поліцейського надати посвідчення водія ОСОБА_2, таке посвідчення не було надане та в подальшому щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. На пропозицію поліцейського в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апелянт відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та в закладі охорони здоров'я. Також апелянт не оспорював факту наявності в нього ознак вживання алкогольних напоїв, на які звертав увагу поліцейський, ознаки, які давали підстави для проведення огляду чітко зафіксовані також даними відеозапису.

Крім того, з відеозапису видно, що під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції було роз'яснено ОСОБА_2 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відтак підстав вважати, що нероз'ясненням його прав порушено його право на захист, в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд також зауважує, що з даних переглянутого відеозапису видно, що в ході тривалого спілкування з поліцейськими, ОСОБА_2 жодного разу не згадав прізвище ОСОБА_4, як особи, що керувала його автомобілем. Також до громадянина, який пізніше з'явився та зафіксований на відео, який не вказував, що саме він був за кермом даного автомобіля, ОСОБА_2 звертався на ім'я «ОСОБА_8». За таких обставин твердження апелянта, що за кермом перебував громадянин ОСОБА_4, під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли, крім того апелянт вказував, що ОСОБА_4 прибув на місце події через декілька хвилин, що суперечить даним відеозапису, з якого видно, що впродовж тривалого часу спілкування з поліцейськими та оформлення матеріалів, вказаної особи не було. Відтак такі твердження апеляційної скарги, що в провадженні відсутні об'єктивні дані, що за кермом був ОСОБА_2, під час апеляційного розгляду не підтвердились. Той факт, що саме він був за кермом, апелянт визнав під час апеляційного розгляду.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, порушення ходи.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтвердив той факт, що він в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, підтверджував такий факт і в поданій апеляційній скарзі, вказуючи на присутність при цьому свідків, які були запрошені поліцейськими.

Судом першої інстанції вживались заходи для забезпечення явки в судове засідання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте не виявилось можливим допит вказаних свідків. Будь-яких сумнівів у тому, що під час огляду на місці зупинки транспортного засобу не було двох свідків, у суду не було, зважаючи, що присутність обох свідків під час проходження огляду, чітко зафіксована на відеозаписі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було необхідності у повторних викликах свідків, присутніх під час огляду, з приводу обставин, зафіксованих на відео. Тому такі твердження апелянта щодо неповноти судового розгляду не можуть бути враховані судом, як підстава для скасування постанови суду з цих підстав. Не міститься такого клопотання і в апеляційній скарзі, не наведено підстав для виклику та допиту цих свідків апелянтом і в апеляційному суді, зважаючи, що обставини, на які вказував ОСОБА_2, чітко зафіксовані на відеозаписі, з дотриманням передбаченої чинним законодавством процедури та в присутності двох свідків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними відеозапису, дослідженого судом, з яких видно, що поліцейський вказував свідкам на ознаки сп'яніння та відсутність з цього приводу заперечень апелянта, а також поясненнями ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду, який підтвердив факт своєї відмови від проведення огляду в присутності двох свідків.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги, що огляд ОСОБА_2 на стан сп'яніння був проведений з порушеннями вимог законодавства, тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, такий огляд є недійсним, що тягне за собою скасування постанови суду першої інстанції, з закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, зважаючи, що в даному випадку огляд особи взагалі не проводився в зв'язку з відмовою водія від такого огляду.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції виніс занадто суворе стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки керування автомобілем є єдиним засобом для існування, що негативно вплине на нього та його сім'ю, не вказує на наявність підстав для скасування постанови та закриття провадження, чи пом'якшення стягнення, зважаючи на безальтернативність стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя