ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1433/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, відносно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Мух Катерини Борисівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Мух К.Б. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 08.09.2019 року о 14:00 у м. Харкові по вул. Валентинівській, 64, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ОНД) за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Мух К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В скарзі вказує, що сам факт визнання особи вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення.

Вважає пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неналежним доказом правомірності притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не були присутні та не попереджалися про кримінальну відповідальність.

Також посилається на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить фіксацію лише складання протоколу, він постійно переривається та не містить самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того вказує, що йому не було роз`яснено права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було порушено вимоги вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В ході судового засідання було відтворено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних відеокамер поліцейських, та встановлено, що працівники поліції прибули на повідомлення про керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та встановили, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем виїхав з двору будинку 64 по вул. Валентинівській в м. Харкові на автомобілі ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та залишив на стоянці (останні цифри відеозапису 0691). Пояснив працівникам поліції, що випив перед цим пляшку пива (а.с. 9). Відповідно до відеозапису, останні цифри 0682, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків. Викладені обставини спростовують доводи апеляційної скарги.

Крім того, викладені обставини також підтверджуються змістом проколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205948, в якому ОСОБА_1 власноручно зробив відмітку, що згоден з його змістом. Крім того, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , підстав для сумніву в яких у апеляційного суду немає, також свідчать про відмову водія ОСОБА_6 від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що такі дії ОСОБА_1 не відповідають вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якими встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта щодо недопустимості як доказу письмових пояснень свідків, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі пояснення узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 , що насправді він ніби то не керував транспортним засобом суперечать його ж поясненням, які він давав працівникам поліції, та які відображені на відеозапису, де він говорить, що він «виїхав з подвір`я».

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується доказами по справі, яким в оскаржуваній постанові було надано повну та належну оцінку, та прийнято законні і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мух Катерини Борисівни залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик