Єдиний унікальний номер 728/143/19
Номер провадження 3/728/56/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання - Петренко О.Г.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

потерпілого - ОСОБА_2

розглянувши матеріали, які надійшли з Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 1, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працює, ідентифікаційний код невідомий, -

за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.23 січня 2019 року до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 036220 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП, де вказано, що 21 грудня 2018 року близько 13 години 00 хвилин останній в м. Бахмач Чернігівської області по вулиці Соборності, б. 42, в громадському місці, а саме, в кабінеті заступника голови районної ради ОСОБА_2, вчинив з останнім сварку, в ході якого висловлювався нецензурною лайкою, при чому, зачинивши кабінет ОСОБА_2 з середини, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 21 грудня 2018 року після закінчення сесії районної ради він разом із іншим депутатом та представниками громадськості зайшли в кабінет заступника голови районної ради ОСОБА_2 висловити своє незадоволення щодо високої оплати праці. Бесіда була емоційною, проте він нецензурною лайкою не виражався, кабінет заступника голови районної ради зачинив ОСОБА_3, якого попросив сам ОСОБА_2

3.Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 21 грудня 2018 року до нього в кабінет увійшли депутати районної ради ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з іншими особами, вони почали вимагати від нього, щоб він написав заяву про звільнення, здійснювали на нього тиск, нецензурно виражались в його адресу, хватали за галстук.

4.Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 21 грудня 2018 року після сесії він разом з представниками громадськості зайшов в кабінет заступника голови районної ради, вони висловлювали свої зауваження з приводу надмірно високої заробітної плати, але ніхто нецензурно в бік ОСОБА_2 не виражався і хуліганських дій не вчиняв.

5.В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона разом з представниками громадськості 21 грудня 2018 року перебувала в кабінеті заступника голови районної ради, де висловлювались зауваження щодо його високої заробітної плати, але ОСОБА_1 поводив себе спокійно, нецензурно не виражався, протиправних дій не вчиняв.

6.Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_6, який пояснив, що ОСОБА_1 протиправних дій по відношенню до ОСОБА_2 21 грудня 2018 року не вчиняв.

7.Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 21 грудня 2018 року він разом з представниками громадськості знаходився в кабінеті заступника голови районної ради, де відбувалась бесіда щодо розміру його заробітної плати, при цьому ніхто нецензурної лайки не вживав і протиправних дій не вчиняв.

8.Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що 21 грудня 2018 року після закінчення сесії районної ради їй повідомили, що проти заступника голови районної ради вчиняють хуліганські дії, у звязку із чим вона разом з іншими депутатами піднялась до приймальні, де виявила, що двері в кабінет були зачиненні і в кабінеті відбувалась сварка, вона впізнала голос ОСОБА_1, який нецензурно виражався на адресу ОСОБА_2 Також, вона намагалась потрапити в кабінет, але двері не відчиняли, у звязку із чим двічі викликали наряд поліції.

Лише пізніше двері в кабінеті відчинили і з нього вийшла група людей приблизно в кількості 9 чоловік, ОСОБА_2 сидів пригніченим в кабінеті і у нього була розщібнута сорочка та помята краватка.

9.Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що після закінчення сесії районної ради 21 грудня 2018 року йому зателефонували і повідомили, що стосовно заступника голови районної ради вживаються протиправні дії, у звязку із чим він разом з іншими особами піднявся до приймальні, де виявив, що кабінет ОСОБА_2 був зачинений, із кабінету був шум та крики, і на вимоги відчинити кабінет не відкривали. Осіб, які кричали і нецензурно виражались ОСОБА_8 розібрати не міг, оскільки безпосередньо в кабінеті не перебував.

10. ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 21 грудня після закінчення сесії районної ради він піднявся до кабінету заступника, оскільки повідомили, що там вчиняються протиправні дії, також в приймальні були присутні працівники апарату районної ради. Кабінет був зачиненим і на прохання впустити осіб в кабінет ніхто не реагував. ОСОБА_9 впізнав голос схожий на ОСОБА_1, який розмовляв на підвищених тонах та нецензурно виражався на адресу ОСОБА_2, але сам свідок в кабінеті не перебував.

11. Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 21 грудня 2018 року після закінчення сесії районної ради вона повернулась до приймальні, де виявила, що кабінет заступника голови районної ради зачинений і в кабінеті відбувається сварка. Вона намагалась потрапити в кабінет, але її не пустили і кабінет зачинили люди, які там були присутні. Потім вона чула лайку, але розібрати і ідентифікувати осіб не може, оскільки обставин лайки особисто не бачила.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

12. Таким чином, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в судове засідання надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 036220, пояснення потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були допитані в судовому засіданні, письмові пояснення ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 21 грудня 2018 року, рапорти про виявлення кримінального правопорушення від 21 грудня 2018 року.

13. В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, які були допитані в судовому засіданні.

ІV. Оцінка Суду.

14. Відповідно до статті 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

15. Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

16. Згідно із статтею 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

17. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суддя враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

18. В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення та рапорти працівників поліції (див. пункти 12) не можуть бути визнані належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

19. При оцінці та співставленні доказів сторони захисту та обвинувачення (див. пункти 2-11), які спростовують один одного Суд позбавлений можливості однозначно оцінити дії ОСОБА_1, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 173 КУпАП.

Так само із рапортів працівників поліції (див. пункти 12, 18) неможливо встановити обставини, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

В даному випадку ситуація виглядає таким чином, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вказала на обставини, які спростовують її вину (див. пункт 2), потерпілий навів протилежні обставини (див. пункт 3), чотири свідки захисту (див. пункти 4-7) спростували вину ОСОБА_1 (див. пункти 4-7), чотири свідки зі сторони потерпілого вказали обставини, які спростовуються доказами захисту.

При цьому, лише один свідок ОСОБА_7 впевнено вказала, що ОСОБА_14 виражався нецензурною лайкою (див. пункт 8), а свідок ОСОБА_9 зазначив, що можливо ОСОБА_1 вживав нецензурну лайку (див. пункт 10), жоден із вказаних свідків особисто подій, які відбувались не бачив і їх пояснення спростовуються поясненнями свідків захисту.

Наведені факти у своїй сукупності у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1

20. Також, Суд позбавлений можливості перевірити пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (див. пункт 12), які в судовому засіданні не допитувались.

В цій ситуації Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_15 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, мають значення для встановлення вини ОСОБА_1, при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього (див. пункт 2), свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 (див. пункти 4-7), що потребувало перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні.

21. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

22. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав,

керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 173, 247, 276-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_16