ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду ОСОБА_1, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, громадянина України, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_4 352,40 грн. судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3, 22.09.2018 року о 17 год. 55 хв. керував транспортним засобом марки «Renault Megane», номерний знак SRB7L62, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, вважає постанову районного суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає апеляційному оскарженню в силу того, що при винесенні зазначеного рішення, суд порушив право ОСОБА_3 на справедливий судовий захист, чим порушивши принцип верховенства права, законності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом. До того ж, суд практично не аргументував та не мотивував свою постанову, ухваливши її на припущеннях, допустивши неправильність застосування норм права.

ЄУНСС №718/2826/18 Головуючий у І інстанції: Масюк Л.О.

Провадження №33/822/7/19

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Станковська Г.А.

Крім того, стверджує, що суд не врахував те, що протокол, який склали працівники поліції не відповідав вимогам законодавства та був незаконним, оскільки нормами п. 1-9 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік випадків, що дають працівнику поліції право зупинити транспортний засіб. Жодний із випадків не мав місця в даній ситуації, а тому не зрозуміло, що саме спонукало інспектора зупинити транспортний засіб.

Щодо строку на подання апеляційної скарги, свої вимоги обґрунтовує тим, що ним його не пропущено, оскільки постанову районного суду отримав лише 15 грудня 2018 року, що підтверджується відповідним витягом із офіційного сайту Укрпошти та конвертом, що додаються до апеляційної скарги.

У звязку з чим, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 07 грудня 2018 року, скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою справу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення закрити у звязку із відсутністю складу правопорушення.

Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Строк на апеляційне оскарження даної постанови слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_3 оскаржувану постанову вчасно не отримав, що позбавило його можливості оскаржити її у строк, передбачений ст. 289 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вказані вимоги закону районним судом було дотримано в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Згідно диспозиції статті 130 КУпАП відповідальність передбачена як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіривши матеріали адміністративної справи апеляційний суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складено відповідно до ст. 256 КУпАП.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке, передбачено ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Так, пунктом 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові; лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п.10 цієї інструкції, результати огляду на стан спяніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану спяніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану спяніння.

Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення стан спяніння зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків і цей висновок вказує на наявність алкоголю 1,97% (а.с.2).

Матеріалами справи, дослідженими апеляційним судом встановлено, що винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №046374 від 22.09.2018 року (а.с.1), який складено о 19 год. 12 хв. та в якому вказано, що ОСОБА_3, 22.09.2018 р. о 17 год. 55 хв., на АД Н10 206 км+500 м, керував т/з «Renault Megane», номерний знак SRB7L62, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Від дачі пояснень ОСОБА_3 відмовився, а лише зазначив, що надасть їх в суді, з протоколом погодився закріпивши його своїм підписом (а.с.1)

Крім того, стан алкогольного спяніння ОСОБА_3 виявлено з використанням спеціальних технічних засобів та підтверджений роздруківкою тестування на алкоголь, в якій зазначено вміст алкоголю, який складав 1,97% проміле (а.с.2) та актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), з результатами огляду на стан спяніння ОСОБА_3 погодився, і засвідчив своїм підписом на вказаних документах, а також додано пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили згоду водія ОСОБА_3 на перевірку стану спяніння за допомогою приладу «ДРАГЕР» (а.с.4, 5).

Отже, зазначені вище документи, які підтверджують стан спяніння ОСОБА_3, були надані останньому для ознайомлення та підписані ним, при цьому будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_3 не згідний із результатами проведеного огляду та бажає повторно пройти дослідження на стан спяніння.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Інші докази, на які посилається апелянт, в матеріалах справи відсутні і не надані суду апеляційної інстанції, зокрема і ті, на які захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 посилається у своїй версії захисту.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду було надано можливість реалізувати своє право, передбачене статтею 268 КУпАП та при цьому, він, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду поданої в його інтересах апеляційної скарги, в судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суд не повідомив, що, відповідно до ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи без його участі.

Будь-яких інших порушень норм КУпАП, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, в тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом не встановлено.

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта є такими, що не ґрунтуються на законі, а тому не знаходить підстав для скасування постанови районного суду та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, як про те апелює захисник в інтересах останнього.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду ОСОБА_1