Провадження № 33/824/456/2019 Головуючий у 2 інстанції Р.М. Гайдай
Категорія: ч. 2 ст. 123 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352 грн. 40 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 30 вересня 2018 року о 16 годині 42 хвилини керуючи автомобілем «Chevrolet» д.н.зНОМЕР_1 по проспекту Науки, 169, в м. Києві, виїхав на залізничний переїзд на забороняючий (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п. 20.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях події та складу такого порушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що своєї вини в інкримінованому правопорушенні він не визнавав, оскільки заборонене (червоне) світло світлофора загорілось після перетину ним дорожньої розмітки 1.2 (стоп-лінія) і він, відповідно до вимог п.п. 8.10., 15.9. і 20.3. ПДР України зобов'язаний був продовжувати свій рух, бо вже знаходився на залізничному переїзді, де стоянка (зупинка) транспортних засобів заборонена.

При перегляді у судовому засіданні відеозапису обставин нібито вчинення ним порушення п. 20.5. ПДР України встановлено, що носій відеозапису знаходиться на значній висоті, що може вказувати про те, що технічним пристроєм для відео фіксації була камера зовнішнього спостереження, на відеозапису не зазначено дату та час відео фіксації, в матеріалах справи відсутні докази вилучення даного відеозапису, на відеозапису не видно дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) перед залізничним переїздом, що унеможливлює визначення місця перебування його автомобіля в момент ввімкнення червоного світла світлофору залізничного переїзду. Крім того, апелянт не впевнений, що відеозапис стосується подій, при яких він перетинав залізничний переїзд, оскільки за автобусом слідує не його автомобіль, а автомобіль схожий на Деу-Ланос. Також, апелянт зазначив, що вказаний відеозапис не може бути доказом його вини через відсутність належних доказів того, хто саме, коли, у кого та на якій правовій підставі вилучив цей відеозапис.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Романюка А.В., котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

25 січня 2019 року ОСОБА_1в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка ОСОБА_1 в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення в'їзду на залізничний переїзд, у випадках, коли рух через переїзд заборонено.

Пунктом 20.5 «в» Правил дорожнього руху України забороняється рух через переїзд якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

На переконання апеляційного суду, суддя районного суду дотримався вимог закону, всебічно й повно дослідив усі обставини справи та зробив обґрунтований висновок про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та доданим до протоколу відеозаписом.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що заборонене (червоне) світло світлофора загорілося вже після перетину ним дорожньої розмітки 1.2. (стоп-лінія) є безпідставними.

Із відеозапису доданого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 216504 від 30 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Chevrolet»д.н.з НОМЕР_1 по проспекту Науки, 169, в м. Києві, здійснював рух через залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному) сигналі, який був увімкнений ще до того, як останній виїхав на залізничний переїзд.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими та спростовуються зазначеними матеріалами провадження.

Обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, та в межах санкції ч. 2 ст. 123 КУпАП правильно призначив покарання у виді штрафу без оплатного вилучення транспортного засобу, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а томупідстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай