Справа № 544/1613/18
№ пров. 3/544/24/2019
Номер рядка звіту 251
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Ощинська Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

прокурора Пирятинського відділу Луубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ОСОБА_4 захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2010 та 2013 років народження, працює головним спеціалістом відділу освіти, молоді та спорту Пирятинської міської ради Полтавської області, паспорт серії КО № 908862, виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 16.02.2013, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, такої, що раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

у с т а н о в и л а :

19 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_1 оперуповноваженим ОСОБА_4 захисту економіки в Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Як вбачається з вказаного протоколу, ОСОБА_1 звільняючись 19.01.2017 з посади начальника відділу освіти Пирятинської міської ради Полтавської області, тобто будучи посадової особою місцевого самоврядування, являючись, згідно п. п. «в» п.1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог статті 45 вказаного Закону, підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 17.07.2016 за № 959/29089, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 01.03.2018 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинила адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не погоджується із протоколом, вважає, що його складено з порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що вона не мала умислу на вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією. До 19.01.2017 не планувала звільнятися, заяву про звільнення написала після того, як 19.01.2017 на апаратній нараді виникла конфліктна ситуація. Розпорядження про звільнення було складене у другій половині дня 19.01.2017 (близько 15 години). Після цього звернулася усно до бухгалтера по довідку про заробітну плату та домовилася з останньою, що прийде за вказаною довідкою 24.01.2017. Знає про те, що в декларацію можна внести виправлення протягом 7 днів, проте не хотіла заповнювати декларацію без довідки про доходи, оскільки боялася притягнення до відповідальності за внесення неправдивих відомостей до декларації. Розуміє, що декларацію подала з порушенням строків, вважає, що для цього в неї були поважні причини. Своєї вини у вказаному правопорушенні не визнає.

Захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 зазначив, що під час кваліфікації дій ОСОБА_1 не взято до уваги важливу обставину відсутність умислу на невчасне подання. Так, остання писала заяву про її звільнення з 20.01.2017, проте її звільнили 19.01.2017 та в порушення законодавства не надали інформацію про отриманні нею доходи. Таку інформацію роботодавець зобовязаний надати, тому працівник не зобовязаний звертатися із заявою про видачу такої довідки. Проте ОСОБА_1 і зверталася 19.01.2017 із усною заявою про видачу такої довідки. Якби їй вчасно надали таку інформацію, то порушень у внесені декларації не було б. Зазначає, що згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 є невчасне подання Е-декларації без поважних причин. До поважних причин відноситься неможливість вчасного подання у звязку з витребуванням відомостей, необхідних для внесення до декларації. Також зазначає, що порушено також було право ОСОБА_1 на виплату їй всіх належних їй сум на день звільнення, вказаний розрахунок остання отримала 30.01.2017. Наполягає, що датою виявлення правопорушення є 04.10.2018 дата повідомлення від НАЗК про виявлення факту неподання декларації, а датою вчинення правопорушення останній день для подачі декларації 19.01.2017.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо доведеності вини ОСОБА_1 з підстав викладених у протоколі. Зазначає, що ОСОБА_1 звільнена за згодою сторін, про що власноручно написала заяву, тобто вона знала пор своє звільнення завчасно. Проте вона не звернулася до бухгалтера за довідкою про розмір заробітної плати, що свідчить про її небажання пожати декларацію про доходи перед звільненням. Ніяких дій щодо подачі такої декларації ОСОБА_1 до 01.03.2018 не вчиняла. Крім того, остання зареєстрована у інтернет-системі Приват24, звідки могла сформувати довідку про нарахування заробітної плати. Також законодавство України передбачає можливість декларанта протягом 7 днів з моменту внесення декларації внести до неї виправлення, тобто ОСОБА_1 могла заповнити 15 розділів електронної декларації, а вже потім протягом 7 днів внести відомості про доходи. Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не хотіла вносити неправдиві відомості до декларації, бо за це передбачена відповідальність, є безпідставними, оскільки така відповідальність настає за умови, коли дохід перевищував 168000 грн (станом на січень 2017 року), дохід декларанта був меншим. Наполягає, що вчинення адміністративного правопорушення мало місце 01.03.2018, оскільки до 01.03.2018 мало місце неподання декларації бездіяльність, за яку передбачено кримінальну відповідальність. Виявлено правопорушення 19.12.2018, оскільки хоч НАЗК і повідомило про неподання декларації раніше, проте це ще не доводило факт адміністративного правопорушення. Тому датою виявлення правопорушення слід вважати дату, коли працівники ОСОБА_4 захисту економіки дослідили обєктивну та субєктивну сторони дій ОСОБА_1 Просить притягнути останню до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що працює бухгалтером у виконавчому комітеті Пирятинської міської ради Полтавської області, до складу її обовязків входить також складення довідок про нараховану заробітну плату протягом року або за певний період. Пояснила, що 19.01.2017 з питань видачі довідки ОСОБА_1 до неї не зверталася ні усно, ні письмово. 20.01.2017 до неї надійшло розпорядження про звільнення останньої, того ж дня вона підготувала доручення про нарахування всіх сум, що належать працівнику на день звільнення. Про видачу довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 звернулася 24.01.2017 по телефону, та того ж дня свідок підготувала цю довідку та видала її.

Заслухавши думку ОСОБА_1, захисника, прокурора та свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП об'єктивна сторона правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування зобовязані подавати декларацію. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до ст. 1 Закону суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового і контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1 Закону корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 статті 3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей; правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22 Рішення Конституційного Суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна Рада України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 КУпАП є умисна форма вини.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст. 1 Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Відповідно до протоколу від 19.12.2018 ОСОБА_1 звільняючись 19.01.2017 з посади начальника відділу освіти Пирятинської міської ради Полтавської області, тобто будучи посадової особою місцевого самоврядування, являючись, згідно п. п. «в» п.1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог статті 45 вказаного Закону, підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 17.07.2016 за № 959/29089, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме - 01.03.2018 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції.

Законом передбачено чотири типи декларацій субєкта декларування, один з яких декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до ч. 2 Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 11 серпня 2016 р. № 3 (із змінами та доповненнями), якщо субєкт декларування звільняється або іншим чином припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, до подання ним щорічної декларації за попередній рік (наприклад, 15 січня 2017 року), то йому рекомендується подавати щорічну декларацію за попередній рік (2016 рік) та окрему декларацію з 1 січня 2017 року до 14 січня 2017 року включно, тобто період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями. Це зумовлено тим, що за різний звітний період (наприклад, 2016 та 2017 роки) застосовуються різні розміри ПМ (згідно із змінами, внесеними рішенням Національного агентства від 30.09.2016 № 57)

В даному випадку не може йти мова про припинення виконання функцій місцевого самоврядування з ініціативи роботодавця, так як відповідно до розпорядження міського голови Пирятинської міської ради Полтавської області ОСОБА_6 ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу освіту Пирятинської міської ради за згодою сторін 19.01.2017.

Як зазначено ОСОБА_1 та визнано стороною обвинувачення, вона 19.01.2017 через конфлікт з адміністрацією власноручно написала заяву про звільнення 19.01.2017 з 20.01.2017. Вказане свідчить про виявлення останньою власної волі, оскільки остання розуміла, які наслідки має написання такої заяви. Також визнала, що у другій половині дня близько 15 години була ознайомлена з розпорядженням про її звільнення. Тобто ОСОБА_1 19.01.2017 мала час після ознайомлення на заповнення декларації.

Згідно пояснень ОСОБА_1 остання розуміла, що за несвоєчасне подання декларації перед звільненням настає адміністративна відповідальність, проте ніяких дій щодо вчасної подачі такої не вчинила.

Те, що вона зверталася до бухгалтера про видачу їй довідки про нараховану заробітну плату 19.01.2017 спростовується показами самого бухгалтера ОСОБА_5, відповідно до яких ОСОБА_1 звернулася до неї лише 24.01.2017. Крім того, з пояснень бухгалтера вбачається, що такі довідки складаються в день надходження заяви, та не потребують додаткового часу для їх виготовлення. Тому вказані доводи ОСОБА_1 суд розглядає як спосіб захисту для уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною четвертою статті 45 Закону, субєкт декларування має право подати, за власною ініціативою, виправлену версію своєї декларації упродовж семи календарних днів після дня подання відповідної декларації. Для цього немає необхідності звертатися до Національного агентства. Для подання виправленої декларації слід натиснути на кнопку "Подати виправлену декларацію", яка є видимою упродовж відповідного строку у персональному електронному кабінеті субєкта декларування у полі поданої декларації. При цьому субєкт декларування має право подати виправлену декларацію упродовж семи днів лише один раз. У субєкта декларування відсутня можливість подати виправлену декларацію за власною ініціативою після спливу семиденного строку. У разі виявлення субєктом декларування у поданій декларації недостовірних відомостей після семиденного строку субєкт декларування може звернутись до Національного агентства через персональний електронний кабінет, деталізовано описати виявлені неточності або помилки. Відповідна інформація буде врахована Національним агентством у разі проведення повної перевірки (перевірки) декларації відповідного субєкта декларування (п. 16 Розяснення).

Таким правом ОСОБА_1 також не скористалася. Дійсно, остання мала можливість 19.01.2017 заповнити розділи електронної декларації, відомості про які їй відомі та на протязі наступних семи днів внести відомості про доходи. Ніяких спроб на внесення відомостей до Е-декларації ОСОБА_1 не вчиняла. За інформацією, наданою Департаментом перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції перші дії ОСОБА_1 як користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» були вчинені о 08 год 13 хв 28.02.2018 (а.с.18-24).

Щодо зазначеного доводу ОСОБА_1, що вона не хотіла вносити неправдиві відомості до декларації, то вони є безпідставними. Так, адміністративна відповідальність передбачена статтею 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого обєкта декларування, що має вартість, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Статтею 366-1 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації. При цьому відповідальність за цією статтею за подання субєктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого обєкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн. Як підтвердила сама ОСОБА_1, дохід її родини на день її звільнення становив менше ніж 160000 грн, а тому за вказані дії її немає підстав притягувати до відповідальності.

ОСОБА_1 зазначала, що зареєстрована у системі банкінгу Приват24, тому суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що вона мала можливість сформувати довідку про доходи за допомогою вказаної системи. У вказаній системі передбачено здійснення такої функції, проте остання не скористалася такою можливістю.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

На підставі викладеного, та враховуючи, що ОСОБА_1 розуміла наслідки несвоєчасної подачі декларації, запамятувала щодо відправлення останньої, що потягло за собою не вчинила жодних дій, направлених на вчасне відправлення електронної декларації, тому кваліфікуюча ознака як прямий умисел в даному випадку має місце.

Щодо вказаних захисником порушень з боку Пирятинської міської ради Полтавської області, допущених при звільненні ОСОБА_1, а саме невчасна виплата всіх сум, що належать працівнику на час звільнення, то в даному випадку остання повинна була звернутися до ОСОБА_4 Держпраці у Полтавській області за захистом своїх прав. ОСОБА_4 Держпраці проводить перевірку на встановлення фактів допущення порушень у сфері праці. ОСОБА_1 цим правом не скористалася. Крім того, предметом розгляду в даному провадженні є встановлення факту вчинення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а викладені стороною захисту доводи у судовому засіданні не мають відношення до предмету розгляду.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, повністю доведена.

Положеннями ст.247 КпАП України передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КпАП України можливе за одночасної наявності певних умов, а саме вчинення адміністративного правопорушення та сплив строку, встановленого статтею 38 цього Кодексу, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Згідно положень ч. 3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14,212-15,212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як встановлено судом за матеріалами, долученими до протоколу, моментом виявлення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, вчиненого ОСОБА_1, слід вважати у даному випадку 04.10.2018, а саме надходження до ОСОБА_4 захисту економіки у Полтавській області повідомлення Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції про несвоєчасне подання декларації ОСОБА_1 (а.с.17), оскільки збирання доказів, з метою підтвердження чи спростування обставин, може здійснюватись виключно у випадку виявлення у діях особи ознак адміністративного правопорушення повязаного з корупцією. Протокол №310 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відносно ОСОБА_1 було складено лише 19.12.2018.

Крім того, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, у даному випадку не є триваючим, при цьому подія адміністративного правопорушення у даному випадку є разовою, останнім днем, наданим для подання декларації є день звільнення 19.01.2017, а тому строк для накладення адміністративного стягнення має обраховуватись з наступного дня 20.01.2017, дня коли декларація вважається вже вчасно не поданою, дворічний строк якої спливає 19.01.2019.

У такому випадку тримісячний строк з дня виявлення правопорушення та дворічний строк з дня вчинення адміністративного правопорушення минули.

Оскільки вина ОСОБА_1 доведена, а на момент слухання справи закінчився строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП, провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. ст. 172-6 КУпАП повинно бути закрито.

Керуючись статтями 247, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 25.01.2019.

Суддя Ю.О. Ощинська