КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/4348/2019 Суддя у І-й інст.: Федосєєв С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Юденко Т.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юденко Т.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою захисника Глядика Б.М. на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Як встановив суд 1-ї інстанції, ОСОБА_1 17.08.2019 в 00 год. 36 хв. керував автомобілем Volkswagen Polo д.н.з НОМЕР_1 по вул. Празькій, 3 у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову суду захисник Глядик Б.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд послався на нормативно-правовий акт, який втратив чинність понад 10 років тому, а саме - на Інструкцію, затверджену спільним наказом МВС, МОЗ та Мінюсту України № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995.

Вважає, що письмові пояснення свідків не є належними доказами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки вони в судовому засіданні не допитувались та не попереджались про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень.

Звертає увагу на невідповідність дати протоколу про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи - від 17.10.2019 та копії протоколу, врученого ОСОБА_1 під розписку - від 16.10.2019.

Також зазначає, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння лише у медичному закладі, чим порушено порядок, встановлений ст. 266 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника Глядика Б.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, суд при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, і є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 262302 від 17.08.2019, в якому встановлені ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 та міститься його письмове зобов`язання не керувати траснмопртним засобом протягом доби; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказані свідки є випадковими перехожими, не зацікавленими в результаті розгляду справи, а томупідстав не довіряти їм апеляційний суд не вбачає.

Крім того, відмова від огляду у лікаря-нарколога підтверджується відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського АА-00974, на якому зафіксовано, як поліцейський в присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я, на що останній відмовляється через брак часу, однак зобов`язується самостійно пройти огляд на стан сп`яніння.

Разом з тим, дані про проходження ОСОБА_1 огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння в матеріалах справи відсутні та апеляційному суду не надані.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за № 1452/735 від 09.11.2015, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу Iцієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З викладеного слідує, що огляд водія на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки законодавством не передбачений, а тому довід апеляційної скарги в цій частині є голослівним.

Пунктом 9 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, однак ОСОБА_1 , від такого огляду відмовився і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

При цьому, суд 1-ї інстанції у своїй постанові керувався саме положеннями Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за № 1452/735 від 09.11.2015, а тому посилання апелянта на ухвалення судом 1-ї інстанції рішення на підставі нормативно-правового акту, який втратив чинність, є голослівним.

Довід апеляційної скарги про вручення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення від 16.08.2019, у той час як сам протокол складено 17.10.2019, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки апелянтом не надано підтвердження цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою складено протокол відносно ОСОБА_1 , адміністративній відповідальності підлягає особа, яка керує транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильними і таким, що відповідає матеріалам справи.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни, а апеляційна скарга захисника Глядика Б.М. щодо її скасування - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя Київського апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Глядика Б.М. залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.М. Юденко