ПОСТАНОВА

КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

2 грудня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Журавель О.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, громадянина Марокко ОСОБА_1, представника Київської міської митниці ДФС Глущенко Н.В., розглянувши справу про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України громадянином Марокко ОСОБА_1 , з його апеляційною скаргою на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року, -

встановив:

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил від 19.02.2019 № 0148/10000/19 19.02.2019 року о 02 год. 40 хв. на митному посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Київської міської митниці ДФС під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «Приліт» терміналу А Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), для проведення вибіркового митного контролю було зупинено громадянина Марокко ОСОБА_1 , який слідував з Італії (Фьюмічіно) літаком авіакомпанії «Alitalia» рейс AZ590.

При усному опитуванні було встановлено, що пасажир переміщує готівкові кошти більш ніж 10 000 доларів США. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, де при перерахункувстановлено, що він переміщував валютні цінності, а саме 16 110 (шістнадцять тисяч сто десять) доларів США.

Пропущено через митний кордон еквівалент 10 000 (десять тисяч) евро, що по курсу НБУ станом на 19.02.2019 складає 11 328,00 доларів США (одинадцять тисяч триста двадцять вісім). За протоколом про ПМП тимчасово вилучено 4 782 доларів США.

Відповідно до пояснень громадянина ОСОБА_1 виявлені валютні цінності належать йому на праві власності. Вчинене правопорушення сталося внаслідок того, що він не знав правила проходження митного контролю.

Своїми діями пасажир ОСОБА_1 порушив встановлений МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю - проходження через «зелений коридор», перемістив товари на які законодавством України встановлені обмеження. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 471 МК України.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року громадянина Марокко ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп. Вилучену згідно протоколу валюту - 4 782 доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення правопорушення становило 130003,04 гривень конфісковано в дохід держави.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції громадянин Марокко ОСОБА_1подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року.

Пропущений строк апеляційного оскарження мотивує тим, що про постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року йому стало відомо лише 30 серпня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Апелянт також зазначає, що на жодне судове засідання його не викликали, повістоки про виклик до суду йому не надсилалися, що підтверджується матеріалами справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що оскаржувана постанова є протиправною, а висновки зроблені судом першої інстанції - хибними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, які могли бути встановлені у судовому засіданні, а тому оскаржувану постанову, на думку апелянта, слід скасувати.

Так, апелянт зазначає, що вирішуючи питання про його відповідальність за ст. 471 МК України, суд, у відповідності до ст. ст. 23, 33 КУпАГІ, мав би керується тим, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, на думку апелянта, суд не врахував те, що причиною вчинення ним правопорушення стала його неналежна обізнаність з переміщуваною ним сумою грошей.

Також суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 вкрай рідко перетинає кордон, є студентом та громадянином іноземної країни - Марокко.

Крім цього, до відповідальності за порушення митних правил його притягнуто вперше та у вчиненому правопорушенні він щиро розкаююся

На цих підставах апелянт ОСОБА_1 просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року у справі № 760/8967/19. На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України, та обмежитись щодо нього усним зауваженням, а провадження у справі відносно нього закрити.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Заслухавши пояснення учасників досліджуваної справи, перевіривши викладені доводи в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи про порушення митних правил відносно громадянина Марокко ОСОБА_1, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно положень ч.5 ст.529 МК України, порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Зокрема цей порядок визначений ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.486 МК України та ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини вчиненого порушення митних правил, а також правова кваліфікація дій громадянина Марокко ОСОБА_1 за ст.471 МК України ніким з учасників не оспорюється.

Враховуючи, що апеляційна скарга вноситься в частині накладеного на громадянина Марокко ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, то встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення правопорушень, доведеність вини ОСОБА_1 за ст.471 МК України апеляційним судом не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, доводи апеляційної скарги про безпідставне, як на його думку одночасне застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_1 - штрафу з конфіскацією, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності

У відповідності до правил ч.1 ст.466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не можуть бути застосовані інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно вимог ст.471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафув розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Санкція зазначеної норми за своєю конструкцією є абсолютно визначеною. В даному випадку конфіскація є обов`язковим додатковим видом стягнення при переміщенні через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Згідно визначення, наведеного в п. 57 ч.1 ст.4 МК України, товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що перемішується лініями електропередач.

Пунктом 6 постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» визначено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі (далі Положення).

Аналогічну суму готівки (в еквіваленті), що дозволяється перемішувати без письмового декларування при перетині митного кордону України, встановлено і ч.1 ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції".

Таким чином, законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки в сумі понад 10 000 євро (в еквіваленті).

Відтак, оскільки законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 євро, до ОСОБА_1 у відповідності до санкції ст.471 МК України, судом першої інстанції, вірно застосовано штраф, як основний вид стягнення, та конфіскація безпосереднього предмету правопорушення, як обов`язковий додатковий вид стягнення.

Оскільки санкція ст.471 МК України за своєю конструкцією не передбачає альтернативи, так як є абсолютно визначеною і щодо основного виду стягнення і щодо додаткового, то апеляційний суд приходить до висновку що при накладенні на ОСОБА_1 стягнення за вчинене правопорушення, неможливо обмежитися одним штрафом у розмірі 1700 гривень без конфіскації безпосередніх предметів правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступне.

Частина 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає, що Конвенція жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які на її думку є необхідним для здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Пункт 33 ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії» визначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезення з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.

З огляду на вказане, доводи апелянта щодо неумисного характеру дій, неналежної обізнаність щодо правил переміщення грошових коштів через митний кордон України, вперше притягнення до відповідальності за порушення митних правил, відсутності заподіяної шкоди, не можуть вважатись такими, які спростовують імперативну вимогу закону щодо необхідності застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу у точній відповідності з законом, як це визначено ч.3 ст.7 КУпАП.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що всі обставини справи судом першої інстанції були досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування постанови суду першої інстанції - апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційної інстанції -

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Марокко ОСОБА_1, на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року, залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 3 травня 2019 року, якою громадянина Марокко ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп. з конфіскацією, згідно протоколу, валюту у кількості 4782 доларів США - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.О. Журавель