КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Згідно постанови, 13.04.2019 року о 21 год. 40 хв. в м. Києві по просп. Маяковського, 89-Б, ОСОБА_1 керував автомобілем «БМВ» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, який від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Дарій О.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ставить питання про скасування постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2019 року.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що дані, викладені в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно нього за ч.2 ст. 130 КУпАП, не відповідають дійсності та вважає, що суд безпідставно визнав його винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, оскільки 13.04.2019 року він не керував автомобілем «БМВ» н.з. НОМЕР_1 і матеріали справи не містять жодних доказів, які б доводили його вину та вказували, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Також, апелянт просить допитати в якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були безпосередніми очевидцями даної події та можуть підтвердити, що за кермом автомобіля перебував не він, а інша людина.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що ввечері 13.04.2019 року разом зі своїми друзями рухались на автомобілі «БМВ» н.з. НОМЕР_1 по дворовій території будинку №89-Б по просп. Маяковського, при цьому наголошував, що вказаним транспортним засобом керував його товариш на імя ОСОБА_4, а він (ОСОБА_1) в цей час був пасажиром і коли до нього підійшли працівники поліції, він вийшов з автомобіля, щоб забрати автомобільне колесо, яке лежало на землі, оскільки воно заважало ОСОБА_4 припаркувати вказаний автомобіль.

Також вказує, що працівники поліції безпідставно почали звинувачувати його, що він начебто керував даним автомобілем та висунули вимогу пройти огляд на стан спяніння. При цьому він заперечував керування транспортним засобом, вказуючи, що водієм даного автомобіля був його товариш на імя ОСОБА_4, однак поліцейські проігнорували його пояснення та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП, як водія транспортного засобу за відмову від проходження огляду на стан спяніння.

Переглядаючи за апеляційною скаргою рішення суду першої інстанції вважаю, що суд всебічно, повно та обєктивно зясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення адміністративного правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, і цим доказам дана належна правова оцінка та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався апелянт під час розгляду справи в суді першої інстанції в обґрунтування позиції захисту, яка за змістом є аналогічною доводам його апеляційної скарги.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, зокрема: постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 10-12); даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №339385 від 13.04.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота), при цьому пройти огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 2); письмових пояснень цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння (а.с. 4); копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК №680062 складеної відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 126 КУпАП за порушення ним п.2.1 «а» ПДР України, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керувати транспортними засобами (а.с. 5); а також даних відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 13), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення адміністративного правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а знаходився в автомобілі як пасажир, вже були предметом перевірки судом першої інстанції, який обґрунтовано не прийняв такі доводи до уваги, пославшись на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та дані відеозапису з місця події (а.с. 13), з якого вбачається, що під час розяснення ОСОБА_1 причини зупинки його транспортного засобу, останній не заперечував факт керування вказаним автомобілем, а лише пояснив поліцейському, що причиною порушення вимог ПДР України стала несправність автомобіля, а саме непрацюючий покажчик повороту (відеозапис № з 00 хв. 15 сек. по 00 хв. 45 сек.). Проте, через деякий час ОСОБА_1 вже заперечував факт керування ним транспортним засобом, вказуючи, що водієм автомобіля був його товариш на імя ОСОБА_4, який начебто повинен незабаром підійти (відеозапис № з 03 хв. 00 сек. по 04 хв. 25 сек.). Крім цього, поліцейським в присутності свідків було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку, однак останній від проходження його огляду відмовився (відеозапис № з 00 хв. 30 сек. по 01 хв. 30 сек.).

Отже, незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини, який стверджував, що був пасажиром і не керував транспортним засобом, а тому він відмовився пройти огляд на стан спяніння, оскільки у поліцейських не було підстав для проведення цього огляду, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які обєктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи його апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи будь-яких даних, які б доводили факт керування ним транспортним засобом.

Крім того, вказані доводи апелянта спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі беззаперечними даними відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (відеозапис № з 00 хв. 00 сек. по 02 хв. 40 сек.), з якого вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1, поліцейський пояснював йому, що коли він підійшов до автомобіля, за кермом перебував саме ОСОБА_1 і після того, як поліцейським було висунуто підозру щодо перебування його в стані алкогольного спяніння, згідно з ознаками такого стану, останній почав заперечувати факт керування ним автомобілем.

За наведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни та наявності в його діях, з урахуванням постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2019 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№33/824/2398/2019 Категорія: ч.2 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції Сілкова І.М.