АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/27/19 Справа № 705/3427/18 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст. 124 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2019 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2018 року, якою відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито провадження за ст. 124 КУпАП, у звязку з закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 21.07.2018 року о 00 год. 30 хв. на 214 км+50 м автодороги Київ-Одеса, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, д.н.з 732-62 ХА, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого допустив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Автомобіль «Mitsubishi Lancer» від удару відкинуло на напівпричіп «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_2, який буксирував автомобіль НОМЕР_3, що був припаркований попереду. Цими діями ОСОБА_5 порушив п.п. 2.3 б), 12.1, 12.2, 12.3 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2018 року, встановивши вину правопорушника, й закрити провадження у справі відповідно до вимог ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не було з'ясовано усіх обставин справи, що зокрема полягає у неправильному встановленні моменту вчинення адміністративного правопорушення (дати скоєння ДТП) та не зазначення в описі обставин справи відомостей про транспортний засіб, яким керував правопорушник, та який був знаряддям вчинення правопорушення. Незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові навіть сам суд зазначає про необхідність в цьому випадку встановити момент вчинення правопорушення, такий момент судом було визначено невірно. Указує, що суд зазначивши в постанові, що правопорушення було вчинено особою нібито 03.08.2018 p., проігнорував та не надав належної оцінки усім доказам у справі, не усунув розбіжності, наявні в них, зокрема шляхом їх дослідження, що в такому випадку виключає повноту та всебічність з'ясування обставин справи. Як вбачається із схеми ДТП та пояснень учасників справи, насправді дорожньо-транспортна пригода була вчинена ОСОБА_5 21.07.2018 р.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення на основі зібраних доказів по справі (схеми ДТП, пояснень учасників тощо), в яких чітко визначена дата вчинення правопорушення, інспектор випадково здійснив описку, або ж в протокол з невідомих причин вносилися виправлення, які в будь-якому випадку суперечать фактичним даним, і це судом першої інстанції не зясовано й залишилось взагалі поза увагою під час ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, незважаючи на достатність даних в матеріалах справи, судом помилково не було зазначено в оскаржуваній постанові відомостей про транспортний засіб, яким керував правопорушник та який був знаряддям вчинення правопорушення, адже такі відомості є однією із важливих обставин справи, які підлягали з'ясуванню та встановленню судом.

Обставини справи, які були неправильно встановлені в постанові суду про адміністративне правопорушення (дата ДТП та відомості про ТЗ правопорушника), матимуть важливе преюдиційне значення у цивільно-правових відносинах потерпілої особи при відшкодуванні заподіяної їй майнової та моральної шкоди, адже зокрема відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність), та чи вчинені вони цією особою (що, зокрема у відносинах із страховою компанією, включає в себе і відомості про дату вчинення таких дій, і відомості про знаряддя вчинення таких дій тощо).

Таким чином, судом першої інстанції було неправильно встановлено реальний момент вчинення адміністративного правопорушення (дату скоєння ДТП) та не зазначено у своїй постанові відомості про транспортний засіб водія-правопорушника як знаряддя вчинення правопорушення, які є важливими обставинами справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП та в подальшому матимуть преюдиційне значення, зокрема у справах про цивільно-правові наслідки дій особи-винуватця.

Крім того судом першої інстанції на власний розсуд, всупереч вимогам КУпАП було вирішено, які саме обставини справи про адміністративне правопорушення мають бути встановлені у випадку закриття провадження в справі, у зв'язку із закінченням строку притягнення особи до відповідальності, а від встановлення яких можна відмовитися. Так, суд зазначив, що у випадку закриття провадження у справі, у зв'язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, у судді відсутня необхідності з'ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. Нелогічність та помилковість висновків суду, а, відтак, й незаконність постанови суду в цій частині, полягає у наступному.

Дійсно, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Апелянт вказує, що згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм, які й були застосовані судом, вбачається, що закриття провадження у цій справі на підставі ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення. При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, у зв'язку з його спливом, необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зокрема звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників, а також встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі, у зв'язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення, необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з'ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні чітко передбачені ст. 280 КУпАП, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про можливість не встановлювати вину особи, хоча встановивши при цьому факт вчинення такою особою правопорушення.

Адвокат ОСОБА_6 надіслав до суду клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи диск з відеозаписом скоєного ДТП ОСОБА_5, а також просить розглянути апеляційну скаргу без його участі та участі потерпілого ОСОБА_4

ОСОБА_5 та його захисника адвокат ОСОБА_7 в телефонограмах просили відхилити апеляційну скаргу й розглянути справу без їх участі. Вважають рішення місцевого суду законним і обґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що вказані вимоги КУпАП суддею у повному обсязі не дотримані, оскільки суддя не з'ясував: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винний ОСОБА_5 в його вчиненні, що є обовязковим відносно будь-якого публічного обвинувачення. При цьому, звертаю увагу, що узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради ВАСУ, на який посилається суддя в постанові, є думкою групи фахівців в галузі адміністративного права, а не законодавчим актом. За таких обставин оскаржувана постанова не може залишатися чинною і підлягає безумовному скасуванню, у звязку з чим суддя апеляційної інстанції має ухвалити нову постанову, в якій необхідно визначитися з питанням щодо винуватості чи невинуватості особи.

Розглянувши справу по суті, вважаю, що в діях ОСОБА_5 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Факт адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_5 в його вчиненні підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, схемою до протоколу, поясненнями самого ОСОБА_5, поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_4, поясненнями свідка ОСОБА_8 (а.с.1-7 ), з яких вбачається що ОСОБА_5 вчинив зіткненням з нерухомим автомобілем, який був припаркований на узбіччі.

Вищевказані докази також вказують на те, що ОСОБА_5 не 03.08.2018 року (як зазначено в постанові), а 21 липня 2018 року, при вказаних в протоколі обставинах, керуючи автомобілем НОМЕР_4, вчинив указане вище правопорушення, і його вина обґрунтовано підтверджується дослідженими доказами.

Разом з тим, згідно з ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено у справам про адміністративне правопорушення, які підвідомчі суду, не пізніше трьох місяців з дня скоєння правопорушення. Закриття справи за спливом строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, допустимо лише у випадку доведеності вини особи у вчиненні правопорушення за умови забезпечення при розгляді справи всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, з дотриманням процесуальної форми її розгляду, визначеної законом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 має бути визнаний винним за ст. 124 КУпАП, а справа підлягає закриттю, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Тому, керуючись ст. 38, 293, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2018 року відносно ОСОБА_5 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, й закрити провадження у справі на підставі положень ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко