Справа №591/5332/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І.В.
Номер провадження 33/788/52/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 18 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, оскільки розгляд справи відбувся у його відсутність, незважаючи на те, що як від нього, так і від захисника надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Суддею не було надано достатнього часу для надання доказів поважності причин неявки до суду, а висновки відносно того, що в одне із судових засідань захисник не з'явилася, не відповідають дійсності. Також зазначає, що суддею було проігноровано клопотання про виклик та допит у якості свідка лікаря та витребування доказів, не в повному обсязі були перевірені показання працівників поліції щодо обставин зупинки ОСОБА_4 та не з'ясовано за якими саме ознаками вони зробили висновок про те, що він перебував у стані наркотичного сп'яніння. Крім того, вказує на те, що показання працівників поліції не можуть бути доказами, а також на порушення встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 18.12.2017 ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_4 20.09.2017 об 11 год. 10 хв. в м. Суми по вул. Харківській керував транспортним засобом AUDI 80 д.н. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 096928 від 21.09.2017, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про те, що водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_4 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, об'єктивно підтверджується іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

? висновком СОНД щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.09.2017 № 4619 (а.с.2), згідно якого ОСОБА_4 перебував в стані наркотичного сп'яніння;

? актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 4619 від 20.09.2017 (а.с.19), згідно якого ОСОБА_4 перебував в стані наркотичного сп'яніння;

? результатом дослідження біологічного матеріалу ОСОБА_4 № 1153-1155 (дата та час забору 20.09.2017), в ході якого було виявлено «канабіноїди» (а.с.20);

? відеозаписами з нагрудної відеокамери працівника поліції (а.с.25), з яких вбачається, що 20.09.2017 під час несення патрулювання працівниками поліції на вул. Харківській в м. Суми був зупинений автомобіль AUDI 80 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 У ході спілкування з водієм у працівників поліції виникла підозра про те, що він перебуває у стані наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим йому було запропоновано пройти відповідний медичний огляд в закладі охорони здоров'я на підтвердження або спростування цієї обставини, на що ОСОБА_4 погодився та разом з працівниками поліції прослідував в СОНД для проведення огляду;

? показаннями в суді першої інстанції працівника поліції ОСОБА_5, згідно яких 20.09.2017 під час патрулювання м. Суми у складі одного екіпажу з працівником поліції ОСОБА_6 по вул. Харківській в м. Суми ними був зупинений автомобіль AUDI 80 д.н. НОМЕР_1 за порушення ПДР України. В ході спілкування з водієм ОСОБА_4 у них виникла підозра, що останній перебуває у стані сп'яніння, тому вони запропонували водію проїхати до медичної установи та пройти медичний огляд для перевірки стану сп'яніння. Згідно висновку СОНД ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення;

? показаннями в апеляційному суді працівника поліції ОСОБА_6, яка підтвердила показання, що були надані нею в суді першої інстанції, а також зазначені вище пояснення свідка ОСОБА_7 щодо обставин керування ОСОБА_4 транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння;

? показаннями в апеляційному суді свідка - лікаря ОСОБА_8, який пояснив, що 20.09.2017 до СОНД на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння був направлений водій ОСОБА_4 За наслідками клінічного огляду та отриманих результатів лабораторного дослідження в зразках біологічного середовища було виявлено «канабіноїди», на підставі чого був складений висновок про те, що ОСОБА_4 перебуває у стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, висновком експерта тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення та у постанові судді.

Вказані показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами, які узгоджуються між собою, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 про те, що справа була розглянута у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, чим було порушено його право на захист, то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 надійшов до суду першої інстанції 25.09.2017 і його розгляд в суді був призначений вперше працівниками поліції на 04.10.2017, про що ОСОБА_4 був повідомлений у встановленому законом порядку.

03.10.2017 від захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з її хворобою і наступне судове засідання було призначено на 13.10.2017, яке за клопотанням захисника про витребування доказів та допиту свідка було також відкладено на 27.10.2017, яке у свою чергу теж не відбулося через заяву захисника про відкладення розгляду справи через хворобу ОСОБА_4

В подальшому, судове засідання від 15.11.2017 відкладалося у зв'язку з неявкою ОСОБА_4, 24.11.2017 - за заявою захисника через зайнятість в іншому судовому засіданні, 29.11.2017 - за заявою захисника через хворобу ОСОБА_4, 07.12.2017 - за заявами захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку із знаходженням останнього на лікуванні.

В судове засідання 18.12.2017 ОСОБА_4 в черговий раз не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, натомість від захисника надійшла заява про відкладення розгляду справи через те, що ОСОБА_4 знову знаходиться на лікуванні.

Суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_4, оскільки останній у передбачений законом спосіб був сповіщений про місце та час розгляду справи і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, що допускається згідно ст.268 КУпАП.

Надана ОСОБА_4 довідка від 19.12.2017 за № 53 про те, що він знаходився на стаціонарному лікуванні не може бути взята до уваги як поважна причина неявки в судове засідання у зв'язку тим, що на момент розгляду справи в матеріалах цього документа не було, а тому і розгляд справи відбувся без його участі, що жодним чином не впливає на законність прийнятого суддею рішення, оскільки ним була дотримана процедура судового розгляду.

Крім того, вказані вище обставини та процесуальна поведінка ОСОБА_4 у даній справі про адміністративне правопорушення протягом всього часу її розгляду з моменту надходження протоколу в суд першої інстанції до розгляду апеляційної скарги останнього та прийняття остаточного рішення, на думку апеляційного суду, певним чином свідчать про його зацікавленість в затягуванні розгляду справи і її розгляд поза межами встановленого законом процесуального строку, який закінчувався 20.12.2017. Навіть перебувати на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 почав з 18.12.2017 - саме з того часу, на яке було призначено чергове судове засідання.

Враховуючи зазначені вище обставини, неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та його численні ігнорування судового розгляду, усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції не були порушені процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_4, в тому числі і право останнього на захист, оскільки розгляд справи відкладався достатню кількість разів за клопотаннями його та захисника і суддею неодноразово надавалася ОСОБА_4 та його захиснику можливість для реалізації своїх прав.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Крім того, слід зауважити, що необґрунтоване зволікання з боку суду першої інстанції у розгляді даної справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі відносно ОСОБА_4 на підставі п.7 ст.247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Апеляційний суд враховує також і той факт, що законні інтереси ОСОБА_4 у його відсутність в суді першої інстанції не був позбавлений можливості представляти обраний ним захисник, який є професійним адвокатом і має відповідний фаховий рівень у галузі права.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги захисника про те, що після останнього повторного автоматизованого розподілу судової справи, суддею не було надано достатнього часу ОСОБА_4 та його захиснику для надання доказів поважності причин неявки останнього в судове засідання, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, яка б свідчили про наявність будь-яких обставин, які б перешкоджали їм своєчасно подати відповідні документи протягом такого періоду часу.

Не може апеляційний суд прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги відносно того, що в постанові судді невірно вказано про неявку захисника ОСОБА_3 в судове засідання 29.11.2017, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цього дня від неї надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка суддею була задоволена, а розгляд справи відкладено на наступну визначену дату та час, про що захисник була повідомлена під підпис. Вказані обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, захисник ще до початку судового засідання не мала наміру приймати участь в ньому, подавши відповідну заяву, а тому фактично для участі в розгляді справи вона не з'явилася.

Є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції не прийняв рішення відносно заявленого клопотання щодо виклику та допиту в судовому засіданні у якості свідка лікаря ОСОБА_8, який проводив огляд, а також витребування доказів, оскільки вказаний свідок неодноразово викликався до суду першої інстанції для надання особистих пояснень, однак не з'явився. Крім того, судом були витребувані копії акту медичного огляду, результату досліджень біологічного матеріалу та висновок щодо результатів медичного огляду, що було враховано суддею при прийнятті рішення.

Свідок ОСОБА_8 був допитаний апеляційним судом і його показання підтвердили обставини проходження ОСОБА_4 медичного огляду, за результатами якого було встановлено, що останній перебуває у стані наркотичного сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя не в повному обсязі з'ясував обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4, також є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки в ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що під час патрулювання працівники поліції виявили автомобіль AUDI 80 д.н. НОМЕР_1, який був припаркований з порушенням ПДР України, а потім обігнав екіпаж патрульної поліції, у зв'язку з чим і було прийнято рішення його зупинити.

При цьому, з'ясування тієї обставини, чому ОСОБА_4 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, виходить за межі предмета даного судового розгляду та не підлягає обов'язковому дослідженню.

Апеляційний суд не може погодитись і з твердженнями апеляційної скарги про те, що показання працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не можуть бути визнані доказами, оскільки чинне законодавство забороняє залучати у якості свідків поліцейських лише у разі здійснення огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, в той час як процесуальної можливості допитувати їх у якості свідків щодо відомих їм обставин, які підлягають встановленню у даній справі, а також брати до уваги отримані від них показання при прийнятті рішення, суд не позбавлений, що відповідає положенням ст.272 КПК України. Будь-яких відомостей, які б свідчили про неупередженість вказаних свідків матеріали справи не містять.

Що стосується доводів захисника про порушення працівниками поліції встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, то вони є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Так, установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським:

1) на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків;

2) у відповідному закладі охорони здоров'я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Що стосується підстав, за яких огляд на стан сп'яніння визнається недійсним, то вони чітко визначені у законодавстві України про адміністративні правопорушення і не узгоджуються з позицією захисту ОСОБА_4, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

Зокрема, результати профілактичного огляду, пройденого ОСОБА_4 за власною ініціативою, не могли братися до уваги при складанні у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення та при прийнятті рішення суддею, оскільки, в даному випадку, єдиною законною підставою для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності був висновок щодо результатів медичного огляду № 4619 від 20.09.2017, який був проведений на підставі направлення працівника поліції у встановленому законодавством порядку. Вказаний висновок відповідає формі затвердженого бланку та не викликає сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності як доказу в даній справі.

Про наявність у працівника поліції цілком обґрунтованих та об'єктивних підстав вважати, що ОСОБА_4 підлягав огляду на стан наркотичного сп'яніння, свідчила така ознака як поведінка, яка не відповідає обстановці, що відповідає пунктам 2-4 розділу І вказаної «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв'язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

На підставі викладеного, при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга його захисника - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 18 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.