А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23.02.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2018 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1 громадянин України, українець, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, а провадження в справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Згідно постанови, 02 жовтня 2017 року о 15-й годині в м. Ужгороді, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «ВАЗ 211540», д. н. з. НОМЕР_1, надав послуги з перевезення пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб'єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що відповідно до закону підлягає ліцензуванню, чим вчинив передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, не оспорюючи постанову судді в частині закриття провадження в справі за закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вказує на те, що така в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення є незаконною. Посилається на те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, оскільки: у матеріалах справи відсутні будь-які докази провадження ОСОБА_1 господарської діяльності, а також про те, що він не зареєстрований як суб'єкт господарювання і що в нього відсутня ліцензія на відповідний вид діяльності; у протоколі відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності на постійній основі, систематично, два і більше разів; що дії ОСОБА_1 не були спрямовані на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, оскільки в його автомобілі не було ні пасажирів, ні багажу і він послуг із перевезення пасажирів не надавав, оплату за будь-які послуги не отримував, про що також свідчить відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б спростовували вказані обставини. Крім того, вказує на те, що щодо ОСОБА_1 протокол складено із грубим порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому: не зазначено повної адреси місця його складання й указано лише місто та вулицю; відсутнє посилання на частину ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», що унеможливлює визначення правильної кваліфікації діянь та норми права, яка була порушена; зазначено, що ОСОБА_1 порушив положення ч. 1 ст. 164 КУаП, однак, такого нормативного акту як КУаП не існує, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 не міг порушити приписи вказаної статті; не викладено фактичних обставин правопорушення, не зазначено чи був автомобіль обладнаний як таксі, не вказано осіб, яким він надавав послуги, не зазначено кількість пасажирів, яких перевозив та за якою ціною надавав послуги з перевезення пасажирів, а також чи існувала регулярність таких перевезень та чи взагалі такі послуги надавалися. Разом із тим, посилається й на те, що наявні в матеріалах справи фотографії транспортного засобу та посвідчення водія не можуть бути належним та допустимим доказом у розумінні чинного законодавства і не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки зроблені працівниками Укртрансбезпеки в Закарпатській області за допомогою власного телефону, без згоди ОСОБА_1, що у свою чергу свідчить про грубе порушення працівниками Укртрансбезпеки в Закарпатській області чинного законодавства та конституційних прав ОСОБА_1. Крім того, вказує й на те, що згідно з висновком Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, поєднання справ з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а за правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визнання вини. Просить постанову судді змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної її частин твердження про визнання ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що постанова судді підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як головним спеціалістом відділу НАП Боднарчуком В. І. при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги про незаконність постанови заслуговують на увагу.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 02 жовтня 2017 року о 15-й годині в м. Ужгороді, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «ВАЗ 211540», д. н. з. НОМЕР_1, надав послуги з перевезення пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб'єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що відповідно до закону підлягає ліцензуванню.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що суддею була дана належна оцінка складеному щодо ОСОБА_1 протоколу та іншим матеріалам справи, що у свою чергу свідчить про однобічність та неповноту розгляду справи, і у свою чергу про передчасність висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

З постанови судді вбачається, що, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на перевірку № 014345 від 02.10.2017, додані до протоколу фотознімки та зафіксовані в протоколі пояснення ОСОБА_1. При цьому, суд першої інстанції не дав належної оцінки як протоколу про адміністративне правопорушення, так і зафіксованим у ньому поясненням ОСОБА_1 та фактичним обставинам справи, а також не врахував положення ч. 1 ст. 164 КУпАП, які передбачають адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що відповідно до закону підлягає ліцензуванню, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Наведене свідчить про те, що господарська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання з метою отримання прибутку.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, то такий складений щодо ОСОБА_1 за надання послуги з перевезення пасажирів на таксі без реєстрації передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», тобто за провадження ОСОБА_1 господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що відповідно до закону підлягає ліцензуванню.

При цьому, до протоколу не додано будь-яких доказів про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Разом із тим, у протоколі відсутні відомості про осіб, яким ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення на таксі, і яку винагороду за надані ним послуги отримав чи повинен був отримати; не зазначено чи був автомобіль обладнаний як таксі.

Крім того, із наявних у протоколі пояснень ОСОБА_1 убачається, що він підвозив друга, і за надану послугу грошей не отримував, однак, як убачається зі змісту протоколу та доданих до нього матеріалів, працівниками Укртрансбезпеки в Закарпатській області, у спростування цих пояснень, не було встановлено особу, яку ОСОБА_1 нібито підвозив, і від неї не відібрано пояснень щодо вказаних обставин.

Відсутні в матеріалах справи і які-небудь належні докази у підтвердження висновків про те, що ОСОБА_1 не зареєстрований як суб'єкт господарювання та що в нього відсутня ліцензія на відповідний вид діяльності.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Як убачається із зазначених у протоколі обставин адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без ліцензії 02.10.2017 о 15 год. у м. Ужгороді, однак, головним спеціалістом відділу НАП Боднарчуком В. І., який склав протокол, не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (не зазначено найменування вулиці, номер будинку, тощо), а також те, за яких саме обставин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, тобто з якою метою, кому саме ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без ліцензії, що у свою чергу свідчить про те, що точне місце вчинення адміністративного правопорушення не встановлено, а суть адміністративного правопорушення викладена неповно.

Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП, що залишилось поза увагою суду першої інстанції під час розгляду справи, і що у свою чергу свідчить про те, що судовий розгляд проведений без з'ясування всіх обставин справи, у зв'язку із чим, судове рішення є передчасним, а тому, підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, зокрема, у галузі господарської діяльності, пов'язаної з перевезенням пасажирів та вантажів, складання протоколів про такі адміністративні правопорушення, з'ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, встановлення свідків (очевидців) події, вилучення речей та документів, збирання інших доказів у підтвердження вини особи, покладається на посадових осіб Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки), і, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та усунення вищенаведених недоліків при складанні протоколу не вичерпані, а також позиції, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року та № 14 від 23.12.2005 року, якими визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягають поверненню до Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для належного оформлення.

Під час належного оформлення посадовим особам Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області необхідно усунути вищевказані недоліки складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, а судом першої інстанції - на підставі наявних у матеріалах справи доказах, з урахуванням доводів поданої адвокатом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 апеляційної скарги, прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті адміністративного правопорушення.

Крім того, під час належного оформлення матеріалів справи, усуненні неповноти при проведенні перевірки необхідно з'ясувати чи були в головного спеціаліста відділу НАП Боднарчука В. І., який складав протокол, підстави для його фальсифікації чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про зміну постанови шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної її частин твердження про визнання ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 164 КУпАП, не можуть бути задоволені.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді як незаконна та передчасна підлягає скасуванню, подана апеляційна скарга - частковому задоволенню, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поверненню до Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для належного оформлення.

При прийнятті рішення про повернення справи для належного оформлення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань учасників процесу, не вправі самостійно витребовувати будь-які докази.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, а провадження в справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, - скасувати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення направити до Управління Уктрансбезпеки в Закарпатській області для проведення додаткової перевірки.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан