АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Чернівці

Суддя апеляційного суду Чернівецької області Марчак В.Я. при секретарях Тимчук А.Л., Николяк О.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, який фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_5 і ІНФОРМАЦІЯ_6, офіційно не працевлаштованого, на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 06.02.2018 року о 23 год 40 хв. в м.Сторожинець, по вул.Хмельницького, Чернівецької області, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків.

На вказану постанову захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження по справі у звязку з відсутністю діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, незаконною, і суд першої інстанції

_____________________________________________________________________________________

Провадження №33/794/254/18 Головуючий у І інстанції Дедик Н.П.

Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Марчак В.Я.

під час розгляду справи невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Вказує також на те, що ввечері 06.02.2018 року він транспортним засобом не

керував, водієм був його племінник ОСОБА_3, а отже, протокол, складений капралом поліції ОСОБА_4 не відповідає дійсності. Свою відмову від проходження огляду на стан спяніння пояснює тим, що, оскільки транспортним засобом він не керував, то вважав безпідставним проходити огляд на стан спяніння. Апелянт також посилався на те, що в матеріалах справи, крім протоколу та пояснень працівників поліції, немає доказів того, що саме він керував автомобілем, що свідчить про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказував також, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, а тому постанова винесена з порушенням матеріальних та процесуальних норм права.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та подану апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, позицію ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст.ст.33-35 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Стосовно доводів апелянта про те, що його належним чином не було повідомлено про відкладення розгляду справи, судом встановлено наступне.

Згідно постанови районного суду та матеріалів справи, 26.02.2018р. ОСОБА_1 подав до Сторожинецького районного суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою, вказавши в заяві зворотну адресу: с.Лукавці Вижницького району (а.с.12). Така ж зворотна адреса вказана на заяві про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення від 20.02.2018р (а.с.9). При відкладенні судового засідання на 12.03.2018р. ОСОБА_1 дійсно була направлена повістка конвертом з рекомендованим повідомленням на цю адресу, однак конверт повернувся до суду разом з довідкою, яка свідчить про те що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с.14-16). Тому твердження апелянта про те, що його належним чином не було повідомлено, спростовуються тим фактом, що він сам надав суду невірну адресу для надсилання поштової кореспонденції, а тому ці доводи не заслуговують на увагу під час апеляційного розгляду.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, безпосередньо не допитав свідків, фактично за відсутності пояснень ОСОБА_1 в матеріалах справи, його позицію не зясував, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що ввечері 06 лютого 2018 року він та його знайомий ОСОБА_5 дійсно вживали алкоголь. Однак за кермом автомобіля ОСОБА_1 не перебував, водієм був його племінник ОСОБА_3, який був тверезий. По дорозі додому ОСОБА_3 припаркував автомобіль на краю дороги та вийшов зустрітися зі своїми друзями, залишивши ОСОБА_1 одного на пасажирському сидінні автомобіля. В такому становищі його і застали працівники поліції, які підїхали і попросили прибрати автомобіль з проїжджої частини. Ігноруючи твердження ОСОБА_1 про те, що він не був за кермом цього транспортного засобу, працівники поліції забрали його до райвідділу та передали іншому екіпажу поліції, який повіз його до медичної установи на огляд щодо стану спяніння. До медичної установи вже прийшов і свідок ОСОБА_3, який доводив працівникам поліції, що саме він був за кермом транспортного засобу, однак його пояснення до уваги не взяли. Протокол та висновок лікаря ОСОБА_1 не підписував, копію протоколу не отримав.

Крім того, викликаний за клопотанням захисника ОСОБА_2 у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 06 лютого 2018 року він на прохання ОСОБА_1 відвіз його та малознайомого ОСОБА_5 до бару в м.Сторожинець. Алкоголь не вживав, оскільки був за кермом, в той час як двоє останніх випивали. Везучи ОСОБА_1 додому, ОСОБА_3 зупинився недалеко від залізничного переїзду, щоб поговорити з друзями, з якими в подальшому ненадовго відїхав в центр на їхньому автомобілі. При цьому ОСОБА_1 залишився в автомобілі сам. Через 20 хвилин, повернувшись назад, ОСОБА_3 побачив, що машина стоїть незамкнена, а ОСОБА_1 і ключів від машини немає. По телефону ОСОБА_1 повідомив, що його забрали в райвідділ за підозрою в нетверезому керуванні автомобілем. Прийшовши до лікарні, де ОСОБА_1 проводили огляд, ОСОБА_3 пояснював працівникам поліції, що за кермом був саме він, однак його пояснення ніхто не взяв до уваги.

Крім того, судом було задоволено клопотання захисника ОСОБА_2 та направлено запит до Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо витребування відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, які брали участь у процесуальних діях відносно ОСОБА_1, а також викликано у судове засідання для надання пояснень працівників поліції ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно листа-відповіді Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 04.04.2018р. працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були звільнені зі служби в поліції та за наявними даними наразі перебувають за кордоном, а тому їх виклик у судове засідання є неможливим.

Викликаний у судове засідання старший лейтенант Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_7 суду пояснив, що в ніч з 06 на 07 лютого вони разом з напарником ОСОБА_6 катафотом зупинили автомобіль «КІА Соренто», за кермом якого перебував ОСОБА_1 Про те, що останній був у стані алкогольного спяніння, свідчили такі ознаки: різкий запах алкоголю з рота та з салону автомобіля, почервоніння очей та шкіри обличчя. Затримавши ОСОБА_1, працівники поліції доставили його до райвідділу, де передали іншому екіпажу, в якому була ОСОБА_4, оскільки самі поспішали на інший виклик.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до рапорту, сформованого системою «АРМОР» від 06.02.2018р. (а.с.3), на гарячу лінію 102 надійшло повідомлення про те, що водій припаркував автомобіль НОМЕР_2 з порушенням ПДР та керував ним у пяному вигляді. Той факт, що автомобіль був припаркований, підтверджує пояснення ОСОБА_1, та спростовує пояснення працівника поліції ОСОБА_7

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підписаний свідком ОСОБА_8, який у той же час був лікарем, що проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння. Ця обставина свідчить про те, що лікар ОСОБА_8 може бути заінтересований у змісті протоколу та ході справи. Крім того, одна і та ж особа не може бути спеціалістом-експертом, який проводить огляд та свідком-понятим. Також, висновок щодо стану алкогольного спяніння ОСОБА_1 був складений перед протоколом, що є порушенням порядку складання і викликає сумнів у допустимості протоколу про адміністративне правопорушення як доказу.

Пояснення працівника поліції ОСОБА_7 цілковито суперечать поясненням, які були надані ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що викликає у суду апеляційної інстанції сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1

Крім того, відеозапис із нагрудної камери працівників поліції із зафіксованими обставинами справи поліцейськими наданий не був та, зі слів працівника поліції ОСОБА_7, не зберігся на відповідних носіях в поліції.

Таким чином, крім рапортів працівників поліції, судом апеляційної інстанції не отримано будь-яких доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов'язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що матеріали справи не містять достаніх доказів на спростування показань ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем НОМЕР_3, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Тому, судом першої інстанції не було дотримано принципів, визначених ст.252 КУпАП, зокрема, обов'язку всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи, що призвело до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 ПДР України.

Так як суб'єктом порушення вимог про заборону керування транспортними засобами в стані сп'яніння є лише водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, якою не був ОСОБА_1, то слід визнати, що судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального права і воно підлягає скасуванню.

У той же час, за обставин не підтвердження даних протоколу про адміністративне правопорушення, справа підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Чернівецької області ОСОБА_9

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду

Чернівецької області _________________ ОСОБА_9

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

12.04.2018 року

(дата засвідчення копії)