Справа № 337/5252/17
Провадження № 3/337/42/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Гнатик Галина Євгенівна, за участю адвоката ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м.Запоріжжі адміністративний матеріал по протоколу БР № 237188, що надійшов з УПП у м.Запоріжжі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 2 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Відносно ОСОБА_2 складений протокол, про те що, він 18.12.2017 року, о 05 годині 50 хвилин, керував транспортним засобом BMV 525, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення мова, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку із застосуванням вимірювальної техніки «Драгер» або у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Протокол складено за ст.130 ч.2 КУпАП.

В судовому засіданні 29.01.2018 року, ОСОБА_2 вину не визнав. Суду пояснив, що 18.12.2017 року його знайома ОСОБА_5 попросила забрати з автомобіля її речі ноутбук та інші речі які їй належать. Автомобіль стояв біля парковки при вїзді у двір будинку № 20 по вул. Калнишевського, це було приблизно 1-2 година ночі, від автомобіля вона дала ключі. Він підійшов до автомобіля, відчинив двері водія, сів в автомобіль та почав збирати речі, які знаходилися у передній панелі: мобільний телефон, зарядний пристрій склав у пакет, з заднього сидіння взяв ноутбук, шапку, косметичку. В цей час до автомобіля, який стояв, двигун якого не був заведений і не працював, бо як пояснювала його знайома, автомобіль зламався та не доїхав до парковки, підїхали працівники УПП та попросили предявити документи. Він пояснив, що не він власник автомобіля, власниця попросила забрати речі з автомобіля, вийшов з авто та зателефонував ОСОБА_5, яка приїхала через 20-25 хвилин, привезла його паспорт, документи на автомобіль, свій паспорт. Інспектор поліції наполягав, що він рухався на автомобілі, на що він категорично заперечував. Потім йому запропонували пройти експертизу у медичному закладі, а на його заперечення, пояснили, що у якості пішоходу, але він відмовився проходити тестування як пішохід. При цьому свідків, коли проходило спілкування з працівником УПП, не було. Після цього він та знайома пішли звідки, при ньому ніякого протоколу і ніхто не складав, а копію протоколу йому направили по пошті. Він не керував автомобілем, тому в його діях відсутній склад адмініправопорушення, у звязку з чим просить закрити провадження по справі.

Адвокат ОСОБА_1 просить закрити провадження по справі, оскільки жодного доказу про те, що ОСОБА_2 18.12.2017 року керував автомобілем «BMV 525, державний номер НОМЕР_1», працівниками УПП не надано. Він правомірно відмовився від проходження огляду на стан спяніння, бо не перебував у якості водія автомобіля, а проходження такого огляду для пішохода, діючим законодавством не передбачено.

Допитаний у судовому засіданні 12.02.2018 року свідок ОСОБА_4, суду пояснив, що у той день він прокинувся, приблизно в 05 годині 10 хвилин через дзвінок будильника, через вікно він бачив, як недалеко від парковки стоїть автомобіль БМВ. Він зібрався та вийшов іти на роботу, десь приблизно о 5 годині 20 хвилин. Недалеко від парковки, він побачив той же автомобіль БМВ, біля якого були працівники поліції, які попросили його підійти. Один з них розповів йому про те, що вони зупинили автомобіль, водій відмовився надати водійське посвідчення і документи на автомобіль, а також пройти тест на вживання алкоголю. Конкретно працівник УПП нічого не сказав, який водій, де відмовився. Потім до них підійшли дівчина та хлопець, дівчина сказала, що це її автомобіль, надала водійське посвідчення та документи на автомобіль. Потім вони спілкувалися з одним за працівників УПП, який стояв біля БМВ, який згодом підійшов до нього та іншого працівника УПП та повідомив, що вони пішли додому і більше не прийдуть та запропонував іншому працівнику УПП викликами евакуатор. Протокол працівник УПП до оформлював у його присутності, а саме вносив його свідчення. Він розписався за те, що нібито він підходив з поліцейськими до автомобіля. Того, відносно якого було складено протокол, він взагалі не бачив. У його присутності ніхто не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння. Він особисто протокол підписав зі слів поліцейських, вже після того, як дівчина та два хлопці пішли.

Допитаний у судовому засіданні 01.03.2018 року інспектор УПП ОСОБА_6 суду пояснив, що 18.12.2017 року він ніс службу у складі екіпажу № 114 та, приблизно о 05 годині 50 хвилин, вони помітили автомобіль, який виїздив з двору, а після того, як як побачив патруль, різко зупинився та вимкнув фари. Коли вони підїхали, водій був з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення мова, порушення координації рухів), але наполягав,що не їхав на автомобілі, а лише прогрівав його, документи відмовився надати, надав тільки паспорт. Йому запропонували пройти медогляд на місті у присутності двох свідків, але водій відмовився, також відмовився проходити огляд у медичному закладі. Після чого замкнув автомобіль та пішов. При цьому, водія ознайомили з його правами та попередили, що буде складено протокол, крім того його попередили, що автомобіль буде тимчасово затриманий. Потім приходили якісь люди, хотіли забрати автомобіль, але документів на автомобіль вони не надали. Протокол складався не в присутності правопорушника, бо той пішов, але він впевнений, що водієм був саме ОСОБА_2 На час руху автомобіля БМВ, відеореєстратор не працював, доказів скоєння правопорушень не було, тому за інші правопорушення відносно ОСОБА_2 протоколи не складали. Коли вони почали спілкуватися з правопорушником свідків запросили зразу, і вони були присутні.

Судом вжито всі, передбачені законом заходи для виклику у судове засідання свідка ОСОБА_3, але він до суду не зявився.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тощо.

Згідно зі ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки ( рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_7 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом ОСОБА_8 Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобовязані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, думку адвоката, пояснення свідків, ознайомившись з відеозаписом подій, які сталися 18.12.2017 року, який долучено до матеріалів справи, суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

У відношенні ОСОБА_2 складений протокол, про те що, він 18.12.2017 року, о 05 годині 50 хвилин, керував транспортним засобом БМВ 525, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення мова, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку із застосуванням вимірювальної техніки «Драгер» або у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, судом у присутності ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_1, було досліджено долучений до матеріалів справи відеозапис подій від 18.12.2017 року, з якого не вбачається, що ОСОБА_2 керував 18.12.2017 року транспортним засобом- автомобілем БМВ, оскільки будь яких доказів у частині заперечень ОСОБА_2 щодо того, що він не керував автомобілем, а автомобіль був припаркований та на той час, коли до авто підійшли працівники УПП, двигун автомобіля не працював, відеозапис не спростовує, а тому не підтверджує доводи свідка ОСОБА_6 про керування водієм транспортним засобом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Оскільки матеріали справи не підтверджують факт керування ОСОБА_2, 18.12.2017 року транспортним засобом «БМВ 525», державний номер НОМЕР_1, тому суд вважає, що ОСОБА_2 не виконував функцій водія, не скоював правопорушення, передбачене ст. 130 ч.2 КК України, а тому, його відмова від проходження огляду на стан спяніння на місці, де стояв автомобіль є правомірною і не може тягти за собою відповідальність, передбачену ст. 130 ч.2 КУпАП, а тому,провадження по справі за ст. 130 ч. 2 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КК України.

Керуючись ст. 247, 283, 284, 285 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 2 КУпАП закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Хортицький райсуд м. Запоріжжя на протязі 10 днів з дня її оголошення.

Суддя: Гнатик Г.Є.