Номер провадження 33/788/80/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Матус В. В. ,з участю ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року, якою

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 16 жовтня 2017 року о 20 год. 29 хв. в м. Суми по вул. Степана Бандери керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та від проходження огляду на стан алкогольного спяніння згідно чинного законодавства відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з прийнятим судовим рішенням та вважає постанову суду незаконною.

Свої вимоги мотивує тим, що було порушено його право на захист та справедливий суд, оскільки справа судом була розглянута у його відсутність, не дивлячись на його клопотання про відкладення розгляду справи у звязку його перебуванням на стаціонарному лікуванні. Просить постанову суду скасувати, а справу - закрити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_3 із захисником, які вимоги апеляційної скарги підтримали, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення № 096868 від 16 жовтня 2017 року, письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які кожен окремо підтвердили, що у їх присутності водій ОСОБА_3 від огляду на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 відмовився, а також вказаний водій відмовився від огляду в Сумському обласному наркологічному диспансері в установленому законом порядку.

Ставити під сумнів об'єктивність пояснень вказаних свідків у судді підстав не було, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що вказані пояснення свідки давали внаслідок впливу на них.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим і вмотивованим.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції його права на захист, то вони є необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення були внесені дані про місце проживання ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_1.

На дану адресу управлінням патрульної поліції в м. Суми було направлено ОСОБА_3Г поштою копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, яку він відмовився отримувати ( а.с.2).

В поданому клопотанні від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 зазначив, що він фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 7).

На вказані адреси ОСОБА_3 направлялись судові повістки, рекомендовані листи про розгляд справи на 21.12.2017 р., 02.01.2018 р., 11.01.2018 р. ( а.с. 22-23, 24-25,35 36).

При цьому, відповідно до роздруківок відстеження з офіційного сайту Укрпошти , повідомлення про розгляд справи ОСОБА_3 отримував особисто ( а.с. 27, 28).

Крім того, про розгляд справи ОСОБА_3 повідомлявся листом на його електронну адресу ( а.с. 33-34) , телефонограмою, яку він отримав належним чином ( а.с.26).

Разом з тим, ОСОБА_3, в судове засідання на зазначені дати не з'являвся, у звязку із чим розгляд справи відкладався.

Отже, коли черговий раз, 10 січня 2018 року, ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про відкладення справи, суд першої інстанції вірно зауважив, що поведінка особи, яка притягується до відповідальності направлена не на реалізацію прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП, а на обраний спосіб захисту свідоме його ухилення від адміністративної відповідальності шляхом затягування розгляду справи з метою досягти спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Тобто місцевим судом було вжито усі належні заходи, щодо повідомлення ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, про що, зокрема, свідчать повідомлення про вручення, але останній не реалізував свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП. При таких обставинах і відношенні особи до розгляду справи, не може вважатись порушенням його прав.

З матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_3 був обізнаний про те, що в суді розглядається справа відносно нього, та мав обєктивну можливість як особисто так і скориставшись послугами адвоката, приймати участь при розгляді справи, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Отже, суд обґрунтовано розглянув матеріали про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, у відсутності останнього, не порушуючи законні права та інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування та закриття провадження по справі, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_3, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 січня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.