АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №660/1147/17 Головуючий в І інстанції: Гончаренко О.В.
Провадження №33/791/59/18 Доповідач: Радченко С.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області Радченко С.В., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 06.12.2017 року о 15 год. 20 хв. на а.д. Т 04-03 5 км. керував автомобілем ВАЗ 2121 з явними ознаками алкогольного сп'яніння Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з'ясування судом обставин справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є саме фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КупАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 пояснив, що працівники поліції його зупинили та почали говорити, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння та запропонували продути алкотестер, проте сертифікат відповідності на нього не надали. Свідків на місці зупинки не було, до медичного закладу для освідування йому їхати не пропонували. Алкотестер він відмовився продути так як йому не надали відповідний сертифікат на нього. Своїх заперечень та незгод в протоколі не зазначив, бо не знав як це робити.

Адвокат ОСОБА_3 пояснив, що в протоколі не зазначено які саме ознаки алкогольного сп'яніння були у його довірителя та відсутні докази того, що ОСОБА_2 пропонували пройти огляд на стан сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2017 року ОСОБА_2 06.12.2017 року о 15 год. 20 хв. на а.д. Т 04-03 5 км. керував автомобілем ВАЗ 2121 з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено з дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як доказ у справі про адміністративне правопорушення.

Зазначені в протоколах обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с.2,3). При цьому необхідно зазначити, що письмові пояснення вказаних свідків узгоджуються з іншими доказами у справі, а відтак і були обґрунтовано враховані судом першої інстанції при постановленні рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання допитаних у судовому засіданні поліцейських щодо присутності свідків під час відмови ОСОБА_2 проходити огляд на стан сп'яніння різняться між собою, до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах справи наявні письмові пояснення вказаних свідків в яких зазначено, що у їх присутності порушник відмовився як від медичного огляду на стан сп'яніння так і від продуття алкотестеру.

Доводи апелянта щодо порушення поліцейськими порядку огляду на стан сп'яніння не заслуговують на увагу, оскільки від такого огляду він відмовився, за що і притягується до адміністративної відповідальності.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи не міститься направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Так як, відповідно до розділу ІІ вищевказаної Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається, тоді, коли водій погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я, а ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду.

Посилання апелянта на те,що йому працівниками поліції не був наданий сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку спеціального технічного засобу «Драгера», також не можуть бути взяті до уваги, оскільки у справі відсутні фактичні дані,які би вказували,що такі вимоги ОСОБА_2 висловлював.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено працівниками поліції з порушенням вимог законодавства, і не є належним доказом у справі так як в ньому не зазначено які саме ознаки алкогольного сп'яніння були у ОСОБА_2, оскільки вказане не спростовує факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, за що останній і притягається до адміністративної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які були б підставою для скасування постанови. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Радченко