АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6179/17Суддя 1 інстанції Сидорак В. В.
Номер провадження 33/774/82/К/18Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року місто ОСОБА_2 Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 травня місяця 30 дня, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. 00 коп., в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

за участю: ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, водій ОСОБА_3 18 листопада 2017 року о 00 годині 20 хвилин по пр. Поштовий біля будинку № 30 в істі ОСОБА_2 керував транспортним засобом Lexus LX 450 реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, поведінка не відповідала обстановці). Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2,5 ПДР України та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

В обґрунтування вимог про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду, ОСОБА_3 зазначає, що не був присутній при розгляді справи в суді 19 січня 2018 року, а копію постанови отримав його представник лише 14 лютого 2018 року, тому не мав можливості оскаржити її в передбачений законом строк.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що при винесенні постанови суд всебічно не перевірив всі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому постанова є незаконною та необґрунтованою. На думку ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Також вказує, що суд позбавив його права на участь у судовому засіданні, розгляд справи відбувся за його відсутності без належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання.

Крім цього, ОСОБА_3 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не повноважною особою, а саме інспектором Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_5 та в подальшому зясовано, що такого органу виконавчої влади в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано. Тому на думку ОСОБА_3 відсутність у даного субєкта коду ЄДРПОУ позбавляє Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП здійснювати будь-яку діяльність, тим паче, діяльність як органу виконавчої влади.

ОСОБА_3 звертає увагу на те, що працівники поліції не розяснили йому наслідки відмови від проходження огляду на стан спяніння, якщо б він був поінформований про те, що це є адміністративним правопорушенням, то обовязково пройшов би медичний огляд. Тому наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі й наполягали на її задоволенні, також просили поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки строк пропущений з поважних причин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розгляд матеріалів про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відбувся за його відсутності.

Статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

Оскільки в апеляційній скарзі заявлено відповідне клопотання, а в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 копії постанови у межах строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей строк був пропущений з поважної причини, і вважає за необхідне його поновити та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 069922 від 18 листопада 2017 року, який складений у відповідності із вимогами ст. 256 КУпАП;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які долучені до матеріалів справи, де кожен з них підтвердили те, що 18.11.2017 року в їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку;

- відеозаписом із боді - камери інспектора патрульної поліції № АЕ 00154, на якому відображено факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі, а також обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- рапортом працівника УПП.

При апеляційному розгляді ОСОБА_3 не заперечував того факту, що він відмовився проходити медичний огляд на стан спяніння.

Свідок ОСОБА_8, допитаний в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_4, також пояснив, що працівники поліції пропонували пройди огляд на стан спяніння в медичному закладі ОСОБА_3, однак він відмовився від проходження огляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 130 КУпАП, законодавцем встановлено, що водій зобов'язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп'яніння, не допускається.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід враховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Щодо посилань ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що працівниками поліції не було зафіксовано факт керування ним транспортним засобом, оскільки він стояв на обочині біля будинку № 30 по пр. Поштовому, не заслуговують на увагу, так як з матеріалів справи та запису бодікамери патрульного інспектора поліції чітко вбачається, що саме водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2. Крім того, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 443630 щодо ОСОБА_3 за порушення п. 15.9 г ПДР України, а саме зупинка автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за порушення п. 2.5 ПДР України складено інспектором роти № 3 батальйону № 2 УПП в місті ОСОБА_2 ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_9 з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254256 КУпАП, й жодних підстав вважати його не допустимим доказом, з підстав складення останнього неповажною особою відповідно до доводів апеляційної скарги немає.

Згідно з приписами п. 1 ст. 255 КУпАП, посадова особа органів внутрішніх справ (Національної поліції), встановивши факт порушення водієм п. 2.5 ПДР України, наділена правом складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, посадова особа органів внутрішніх справ відноситься до складу національної поліції, а поліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, отже на момент вчинення правопорушення не може свідчити про відсутність у поліцейського ОСОБА_9 права на складення протоколу у разі порушення водієм приписів ПДР України, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відсутність в УПП в м. Кривому Розі ДПП коду ЄДРПОУ позбавляє їх здійснювати будь-яку діяльність, не заслуговують на увагу.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що судом було порушено ст. 268 КУпАП та розглянуто справу за його відсутності, хоча він надавав заяву про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом неодноразово відкладався судовий розгляд та за клопотанням ОСОБА_3 надавався час для укладення договору із захисником, він повідомлявся про місце, дату і час судового засідання, але постійно надавав заяви про відкладення розгляду справи, при цьому не надавав жодних документів, які б підтверджували поважні причини неявки в судове засідання. Суд розцінив це як дії, спрямовані на ухилення від явки до суду з метою затягування строків притягнення до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення, в тому числі, шляхом подачі не підтверджених належним чином клопотань про відкладення розгляду справи, з таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_3 та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обставини якого зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 069922 від 18.11.2017 року.

При апеляційному перегляді порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, не встановлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: ОСОБА_1