ПОСТАНОВА

Іменем України

06.04.2018 м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Гончарова К.Ю., за участю прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення, який надійшов з Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого лікарем Василівської центральної районної лікарні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення №48 від 06 березня 2018 року, складеного оперуповноваженим сектору протидії корупції управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_3, вбачається, що депутат Василівської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_2, будучи, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст.3, ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, достовірно знаючи про необхідність подати у період часу з 01.01.2017 по 01.05.2017 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, у порушення вимог ч.1 ст.45, п.5-1 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016р. №2 подав її несвоєчасно, лише 26.01.2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону №1700-VII від 14.10.2014) - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснив, що не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення щодо несвоєчасного подання декларації, в 2016 році в установлені Законом строки ним було подано декларацію в письмовій формі. Пояснив, що за фахом працює лікарем-хірургом у Василівській ЦРЛ, іноді працює за кордоном. Так, з 19 лютого 2017 року по 08 листопада 2017 року він перебував за межами території України, бо працював за контрактом у медичного закладі в Лівії, на підтвердження чого надав суду закордонний паспорт з відмітками про перетин кордону України. Також пояснив, що про необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2016 рік в електронному вигляді через офіційний сайт Національного агентства з питань запобігання корупції та отримання електронного ключа доступу він дізнався лише по приїзду на територію України на черговій сесії Василівської міської ради 24 грудня 2017 року. Після цього він

одразу отримав електронний ключ і подав декларацію 26 січня 2018 року, бо не мав наміру ухилятися від обовязку подавати декларацію та приховувати свій майновий стан.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, думку прокурора, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та письмові докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 172-6 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації

Вказана позиція висвітлена в розясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Як вбачається з закордонного паспорту ОСОБА_2 з відмітками про перетин кордону та копії трудової книжки, за період з 19 лютого 2017 року по 08 листопада 2017 року він перебував поза межами території України, у звязку з роботою за контрактом у медичному закладі в Лівії, та був звільнений з роботи в Україні в цей період.

Доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_2, спрямованого на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суду надано не було, а доводи ОСОБА_2 не спростовані.

Закон України «Про запобігання корупції» надає тримісячний термін для підготовки та подачі декларації, бо для зазначення вірних і точних відомостей, декларант повинен зібрати та підготувати необхідні дані: довідку про заробітну плату, перевірити правовстановлюючі документи на майно, тощо.

Як вбачається з досліджених матеріалів та пояснень ОСОБА_2, після прибуття на територію України 08 листопада 2017 року, та дізнавшись на сесії Василівської міської ради про необхідність подачі електронної декларації, 26 січня 2018 року він подав відповідну декларацію, тобто у тримісячний термін, і це свідчить, що він не мав наміру ухилятися від обовязку подавати декларацію та приховувати свій майновий стан, та про відсутність у нього умислу на вчинення правопорушення.

В своїх поясненнях ОСОБА_2 стверджує, що подав щорічну декларацію за 2016 рік у письмовій формі у встановлені законом строки, де в повному обсязі зазначив доходи і належне йому майно, що не спростовано прокурором, і на думку суду також свідчить про відсутність умислу у останнього на приховування свого майнового стану та порушення

вимог фінансового характеру.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилась виключно працівниками Управління захисту економіки в Запорізькій області НПУ, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки УЗЕ в Запорізькій області ДЗЕ НПУ та інше.

Згідно з п.1 та п.4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки своєчасності подачі декларацій і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими докази по справі.

Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобовязана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обовязків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двухзначному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (субєктивних та обєктивних ознак).

Суд вважає за необхідне зазначити, що суб'єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення

такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, суд мав отримати докази того, що останній усвідомлював суспільну небезпечність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-6 КУпАП та їх аргументація є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП і відповідно, про відсутність в діянні ОСОБА_2 обєктивної сторони правопорушення, тобто складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283, 284, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4