Справа № 346/22/18
Провадження № 33/779/149/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, шо діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.03.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, що працює директором ТзОВ «Айстра плюс»,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просив постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що:

- алкотест Drager Alcotest 6810 недозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандарт;

- вважає, що органами поліції порушений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки ОСОБА_2 відразу відмовився від проходження огляду, внаслідок відсутності будь-яких підстав для цього;

- вказує про здійснення психологічного та фізичного тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_2, що змусило останнього пройти тест на стан сп'яніння на місці зупинки, проте результати тесту йому одразу не пред'являли;

- вказує, що з огляду на поганий зір та відсутність окулярів, ОСОБА_2 проставляв підписи навмання, тобто не бачив що саме підписує;

- зазначає, що огляд на стан алкогольного сп'яніння повинен здійснюватись поліцейськими, які мають спеціальні звання, проте судом не було з'ясовано чи мав таке звання поліцейський Лубів В.В., що проводив огляд відносно ОСОБА_2;

- посилається на те, що працівники поліції не надали ОСОБА_2, на його вимогу, сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки;

- стверджує, що під час події жодних свідків не було;

- вважає, що судом порушені як норми національного так й норми міжнародного законодавства, зокрема Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, практика Європейського суду з прав людини.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 21.12.2017р. о 22-45 год. в с.П'ядики Коломийського району по вул. Центральній керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився приладом «Драгер» № 6810. Тест позитивний № 2353, результат 0,3 %, за що його було визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП (а.п. 26).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, його захиснику ОСОБА_3 роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_2 заявив клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення як свідки події, яке задоволено, свідки неодноразово викликались до суду, проте з невідомих причин не з'явились та не повідомили про причину своєї неявки.

Захисник ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу захисника, вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що дійсно був зупинений працівниками поліції, продував прилад «Драгер», якій показав результат 0,3 % (проміле), проте він спиртного не вживав. Вважає, що цей прилад є несправний та недозволений до використання. Процесуальні права на місці зупинки йому не роз'яснювались. Підписував документи без окулярів, їх не читав, оскільки має поганий зір для читання документів саме без окулярів. Проте, така особливість зору не перешкоджає йому керувати автомобілем. Жодних свідків під час проведення огляду на місці зупинки не було.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, судом першої інстанції не було належним чином виконано вказаних вимог закону.

З метою повного, всебічного та об'єктивного перегляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення, постановою апеляційного суду від 22.03.2018 року було прийнято рішення про витребування з Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які причетні до складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, а також відеозапис з відеореєстратора відповідної патрульної машини.

З листа заступника начальника Коломийського ВП Тимківа А.М. за №6771/108/56-2018 від 12.04.2018 року вбачається, що «..на оснащенні в Коломийському ВП ГУНП нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) немає, та будь-які записи даного адміністративного правопорушення відсутні. Інспектор Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Лубів В.В. має спеціальне звання лейтенант поліції» (а.п. 78).

Положенням ч. 1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 ,«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) передбачено, що беручи до уваги адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім, і не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, та оскільки в Коломийському ВП ГУНП відсутні будь-які відеозаписи з обставинами події, що відбувалась за участю ОСОБА_2, апеляційний суд перевіряє доводи апелянта за наданих суду матеріалах, зокрема:

? а.п. 1 - протокол про адміністративне правопорушення серії БД №394423 від 21.12.2017 року ;

? а.п. 2 - роздруківка результату алкотесту, проведеного за допомогою приладу Drager Alcotest 6810;

? а.п. 3 - акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №394423 від 21.12.2017 року ОСОБА_2 21.12.2017 року о 22-45 год. по вул. Центральній в с.П'ядики Коломийського району керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився за допомогою алкотесту «Драгер» № 6810, в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Тест № 2353 позитивний - 0,3 % (промілє). (а.с. 1).

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що під час проведення вказаного огляду ОСОБА_2 на стан його алкогольного сп'яніння, жодних свідків не було. Аналогічне твердження вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих ним в суді першої інстанції, відповідно до протоколу судового засідання від 01.02.2018 року (а.п. 24).

Як судом першої інстанцій, так й судом апеляційної інстанції приймались всі можливі заходи для забезпечення явки вказаних свідків в судове засідання, проте поштові відправлення з повістками про виклик повертались на адресу судів, з відміткою причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання (а.п. 17-22, а.п. 54-65, а.п. 73-75, а.п. 82-84 ).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викликались апеляційним судом на 28.03.2018 року, на 10.04.2018 року, на 27.04.2018 року, на 04.05.2018 року та не з'явились.

Пояснень вказаних свідків матеріали справи не містять, що унеможливлює перевірити апеляційним судом обставини інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, обставини проведення огляду на стан сп'яніння, відповідно й погодження з результатами огляду ОСОБА_2, виконання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Враховуючи наведене вище, у апеляційного суду вичерпна можливість в інший спосіб перевірити твердження ОСОБА_2 щодо відсутності під час проведення огляду на стан його сп'яніння, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, свідків, а відповідно й неможливо спростувати довід про їх відсутність на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В той же час, перекладати обов'язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто ОСОБА_2, є неприпустимим, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошено, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, вимагання від ОСОБА_2 представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, призведе до порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов'язком.

Дослідженням та вивченням матеріалів провадження, також встановлено, що в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підпис ОСОБА_2 міститься в графі «місце проживання (перебування)», а не в графі «з результатами згоден» (а.п. 3), що свідчить про обґрунтованість доводів апелянта в частині того, що ОСОБА_2 проставляв підписи навмання, з огляду на поганий зір та відсутність окулярів.

Доходжу висновку, що ОСОБА_2 фактично не був належним чином ознайомлений з текстом тих документів, які він підписував.

Крім того, факт відсутності підпису ОСОБА_2 саме в графі «з результатами згоден» фактично свідчить проте, що ОСОБА_2 не погодився з результатами огляду на стан сп'яніння.

Системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що при встановленні ступеня сп'яніння в 0,3 промілє, що межує з гранично допустимою нормою (0,2% промілє) та з врахуванням технічної похибки, особі слід було запропонувати повторно пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, чого не було зроблено працівниками поліції.

Крім того, такий факт, що показник тесту приладу «Драгер» дорівнювався 0,3 % (проміле), у сукупності з відсутністю підпису ОСОБА_2 безпосередньо у графі «з результатом згоден» акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, свідчить про незгоду останнього з такими результатами, та необхідністю проведення огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Вказані обставини є порушенням вимог ст. 266 КУпАП при проведенні огляду.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що пред'явлене ОСОБА_2 адміністративне обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, є неконкретним.

Так, відповідно до норм КУпАП справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, інспектор Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Лубів В.В., ставиться у вину ОСОБА_2 вчинення діяння, що містять в собі ознаки адміністративного правопорушення, за порушення вимог п. 2.9 ПДР України (а.п. 1).

Між тим, відповідно до Правил дорожнього руху України, п. 2.9 містить декілька підпунктів, а саме: «а», «б», «в», «г», «ґ», «д», що стосуються різних самостійних підтавав обвинувачення для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оскільки розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред'явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

Встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки зроблені Європейським Судом з прав людини, який в своїх судових рішеннях неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення».

Оскільки відповідно до норм діючого законодавства, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, доходжу висновку, що неконкретне адміністративне обвинувачення, а саме за відсутністю відповідного посилання на підпункти п. 2.9 ПДР України, що повинно міститись у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права ОСОБА_2 на захист.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, відповідно повернути матеріали Коломийському відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області для належного оформлення, оскільки таке не передбачено ст. 294 КУпАП.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права потягло за собою неналежне з'ясування судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не була доведена належними доказами, то поза всяким розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність вказаних вище істотних порушень вимог закону, є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки по справі відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні.

Апелянтом не наведено переконливих доводів щодо неможливості застосування приладу «Drager Alcotest 6810», або заборони використання його на території України, за умови правомірності введення такого в експлуатацію на час дії дозвільних документів, та своєчасного проходження відповідного калібрування, а саме 27.10.2017 року.

Доводи апелянта про здійснення працівниками поліції на ОСОБА_2 фізичного та психологічного тиску мають ознаки кримінального правопорушення і не можуть бути встановлені та перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Доказів звернення до компетентних органів, які мають право внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування, за захистом своїх прав з цього приводу, ОСОБА_2 та його захисником, не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте апеляційним судом рішення, виходячи з допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог закону.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, шо діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, задовольнити.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.03.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло