Номер провадження: 33/785/172/18
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді Копіци О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року, відносно:

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Одеси, громадянки України, тимчасово не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, 14.09.2017 року о 01 год. 30 хв. ОСОБА_2 керувала автомобілем «Форд» (реєстраційний номерний знак НОМЕР_1) на вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, порушення мови, а від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі та на приладі «Драгер» відмовилась у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що постанова суду є незаконною з таких підстав:

1) 14.09.2017 року на вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі її автомобіль «FORD GELAXY» (номерний знак НОМЕР_2) зламався, тому вона була вимушена очікувати на допомогу фахівців.

Більш, ніж через годину, до її автомобіля підійшов працівник поліції ОСОБА_3 та попросив надати документи для перевірки та почав стверджувати, що вона перебуває у стані алкогольного сп'яніння. На її заперечення стосовно того, що не вживала алкогольних напоїв та не керувала транспортним засобом, а лише знаходилася у ньому, працівник поліції почав вимагати вийти з авто для складання протоколу, а суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що жодний документ, якій міститься в матеріалах справи, не доводить, що вона керувала транспортним засобом;

2) в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що вони були свідками того, як вона відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я та на місці за допомогою приладу «Драгер», але у працівників поліції не було портативного пристрою. Пройти огляд на місці події вона не відмовлялася, а навпаки, наполягала на такому огляді.

Пояснення свідків складені одним почерком та виконувалися працівником поліції ОСОБА_6 в той час, коли протокол складав сержант поліції - ОСОБА_3, а підписи свідків значно відрізняються від підписів, виконаних у протоколі. До того ж, свідки були запрошені о 01 год. 50 хв., тому вони не можуть підтвердити факт керування нею транспортним засобом, що має значення для правильної юридичної оцінки її дій;

3) в матеріалах справи не міститься направлення водія на медичний огляд, а від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки вона не відмовлялась, а навпаки наполягала на такому огляді. Свою відмову від проходження огляду в лікарській установі вона вмотивовувала тим, що автомобіль залишився би на місці зупинки без догляду, або буде здійснюватися тимчасове затримання транспортного засобу за допомогою евакуатору, що призведе до додаткових витрат.

4) протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є доказом на доведення її вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а суд першої інстанції, на порушення конституційного принципу презумпції невинуватості та гарантування доступу до правосуддя, позбавив її можливості наводити аргументи на підтвердження своєї невинуватості та давати оцінку доказам.

5) судом першої інстанції була порушена процедура розгляду справи, адже після ознайомлення з матеріалами справи, вона подала до канцелярії суду клопотання про забезпечення права на захист та просила суд надати час для підготовки та складання змістовних клопотань та заперечень, але суддя почав вимагати розгляду справи по суті за її присутності. У свою чергу, вона висловила бажання приймати участь у судовому засіданні виключно за участі свого захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які знаходяться у м. Кривий Ріг, що унеможливило їх негайну присутність в день судового розгляду справи.Отже, суд фактично позбавив її можливості реалізувати своє право на кваліфіковану правову допомогу, гарантовану ст. 59 Конституції України, а посилання у постанові на той факт, що вона залишила залу судового засідання не відповідає дійсності, оскільки фактичного розгляду справи не відбувалося, а спілкування з суддею відбувалося у його кабінеті;

6) суд першої інстанції відмовив у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції, посилаючись на те, що у неї та її захисників було достатньо часу для забезпечення явки у приміщення суду;

7) справа була розглянута без присутності свідків та інспекторів поліції, які складали протокол, а суд позбавив її можливості витребувати докази, надавати докази на підтвердження своєї невинуватості та реалізувати інші законні права, зокрема: викликати свідків та інспекторів для з'ясування обставин справи; витребувати та дослідити відеофіксацію; заявляти клопотання про виклик свідків, які були присутні під час складання протоколу; надати суду відео докази, які б підтверджували її невинуватість.

8) відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто керування транспортним засобом є однією з кваліфікуючих ознак.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_2 просить скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

В судові засідання суду апеляційної інстанції, призначені на 26.01.2018 року, 02.03.2018 року 30.03.2018 року, ОСОБА_2 з'являлась, однак просила відкласти розгляд справи, про що надала письмові заяви, у зв'язку з неявкою захисника та необхідністю виклику в судове засідання свідків та працівників УПП, які складали матеріали відносно неї.

При цьому, в судове засідання апеляційного суду, призначене на 30.03.2018 року з'явився працівник УПП в м. Одесі ОСОБА_3, однак допитати його у якості свідка не надалось можливим у зв'язку з неприбуттям в судове засідання захисника ОСОБА_2.

Натомість, черговий раз відкладаючи розгляд справи, головуючим по справі ОСОБА_2 була попереджена про те, що у випадку повторної неявки її захисника в суд апеляційної інстанції, справа буде розглянута за їх відсутності, або, у разі її згоди, їй буде призначений захисник в порядку безоплатної допомоги.

Разом з тим, в судове засідання, призначене на 11 год. 30 хв. 27.04.2018 року ОСОБА_2 не з'явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак надіслала на електронну адресу суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, однак будь-яких підтверджуючих документів не надала.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_2 по не з'явленню до суду, в тому числі заявлення клопотань в судових засіданнях про неможливість проведення судового розгляду у зв'язку з відсутністю її захисника, свідчить про зловживання наданими їй процесуальними правами та на штучне затягування розгляду справи.

Більш того, відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2, на підставі доводів, викладених в ній, а також доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, були повторно досліджені докази, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії БР №074959 від 14.09.2017 року, зі змісту якого випливає, що 14.09.2017 року о 01 год. 30 хв. ОСОБА_2 керувала автомобілем «Форд» (номерний знак НОМЕР_1) на вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, порушення мови, а від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі та на приладі «Драгер» відмовилась у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків. (а.с. 2);

- письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 3, 4), у яких вони підтвердили, що у їх присутності ОСОБА_2 відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціального приладу «Драгер» та у медичному закладі.

Відповідно до приписів п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов'язаний, на вимогу працівника поліції, пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Об'єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення і правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про те, що поліцейські не пропонували їй пройти медичний огляд на стан сп'яніння на місці зупинки або в медичній установі, оскільки працівники поліції діяли в межах наданим їм повноважень та вимог «Інструкції», з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 п. 6 Інструкції огляд на стан сп'яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частиною 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч.2 п. 6, 7 огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров'я).

Аналізуючи зазначенні положення Інструкції, апеляційний суд вважає, що поліцейські керувались положеннями даної інструкції. При цьому, суд враховує, що від ОСОБА_2скарг та зауважень на дії працівників поліції не поступало, тому її доводи апеляційної скарги є намаганням уникнути відповідальності за вчинення правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є надуманими і безпідставними, оскільки об'єктивно спростовуються наведеними вище доказами, не довіряти яким, підстав немає.

До того ж, ОСОБА_2 не надала жодного доказу на підтвердження доводів своєї апеляційної скарги, в тому числі не з'явилася в судові засідання апеляційного суду для надання пояснень, про які зазначалось нею в апеляційній скарзі.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Довід апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 є необґрунтованим, оскільки суд 1-ої інстанції надав їй можливість приймати участь у справі, на що вона відмовилась.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність ОСОБА_2 у судовому розгляді не вплинула на правильність прийнятого судового рішення, адже під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 була надана можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки повторно були досліджені письмові докази, їй самій була надана можливість дати пояснення суду, скористатись правовою допомогою захисника, але вона та захисник в судові засідання не з'явились, не надали жодних доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про не забезпечення судом першої інстанції проведення судового засідання за участі її захисників в режимі відеоконференції, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки проведення судового засідання в режимі відеоконференції, при розгляді справ про адміністративне правопорушення, не передбачено нормами діючого КУпАП.

Також судом апеляційної інстанції викликались свідки, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, однак до суду повернулись конверти із позначкою про недоставляння поштових повідомлень, у зв'язку з чим апеляційним судом вживались усі можливі заходи щодо встановлення обставин справи.

Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що її фактичні обставини встановлені судом першої інстанції правильно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП доведена доказами, які є належними та допустимими.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_2адміністративне стягнення, суд першої інстанції належним чином мотивував застосування стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами характером, ступенем суспільної небезпеки та тяжкістю вчиненого правопорушення, відсутністю обставин, що пом'якшують відповідальність, а також особою правопорушника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є надуманими і безпідставними, оскільки об'єктивно спростовуються наведеними вище доказами, не довіряти яким, підстав немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона транспортним засобом не керувала, є голослівними, оскільки спростовуються її же доводами апеляційної скарги про те, що вона очікувала на допомогу через поламку автомобілю, що свідчить про те, що до моменту поламки автомобілю, він був у рухомому стані, так як інші особи в ньому були відсутні.

До того ж, на думку суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а підтверджують їх.

У відповідності до приписів п.1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції, - немає.

Керуючись ст.ст.7, 252, 266, 268, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року про накладення на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца