Справа №490/255/18 26.04.2018
Провадження №33/784/194/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю: секретаря Тищенка Л.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1, на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 27 грудня 2017 р. близько 23 години 20 хвилин в місті Миколаєві по вул. Генерала Карпенка, в районі будівлі 8 водій ОСОБА_1, керував транспортним засобом «Fiat Florino LS 460», державний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння пальців рук, нестійка хода). На місці зупинки транспортного засобу йому запропоновано пройти огляд із застосуванням приладу Драгер або у медичному закладі. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови, постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що копію постанови його захисник отримав 26 березня 2018 року, яку він оскаржив, направив апеляційну скаргу 2 квітня 2018 року, так як останній день для оскарження постанови припав на неділю, що є вихідним днем.

Апелянт вважає, що постанова винесена внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що мають суттєве значення для прийняття рішення, та такою, що підлягає скасуванню.

На його думку суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його ґрунтуючись на припущеннях, а також, допустив неправильність при застосуванні норм права.

Зазначає про те, що автомобілем керував його друг, а він був пасажиром.

Наголошує на тому, що матеріали справи в цілому та відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського не містять доказів того, що саме він керував автомобілем, а за такого не було підстав для визначення у нього стану алкогольного сп'яніння проти чого він сам не заперечує

Нажаль, суд першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не дав, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були присутні при його складанні, пояснення інспектора поліції ОСОБА_5 та відеозапис з нагрудної камери, які у відповідності до положень статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП щодо місця та суті адміністративного правопорушення, та повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозапису здійсненому працівником поліції.

Дослідивши цей відеозапис, суддя встановив, що патрульний автомобіль заїхав у двір будинку 8 по вулиці Карпенко у місті Миколаєві вслід за автомобілем «Fiat Florino LS 460», який там зупинився, та на неодноразову вимогу вийти з автомобіля, з нього, з боку пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_1.

Крім ОСОБА_1 більше в автомобілі будь-яких осіб не було, та за свідченнями інспектора ОСОБА_5, останній перемістився з водійського сидіння на пасажирське. З боку водійських дверей ніхто не виходив, ці двері не відчинялися.

Поряд з транспортним засобом та у дворі будинку ніяких інших осіб, крім поліцейських немає.

Крім того відеозапис містить фрагмент №, на яких ОСОБА_1 особисто пояснює, що бачив патрульний автомобіль, який рухався безпосередньо за його автомобілем. Після проїзду світлофору, який, за його словами, він та його друг проїхали на мигаючий зелений світ, вони заїхали у двір будинку. Але відразу за ними заїхав патрульний автомобіль, з якого до нього підійшли поліцейські, але він сидів на пасажирському сидінні, зачинився у автомобілі та не бажав з нього виходити.

Такі пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в частині слідування за його автомобілем автомобіля патрульних відповідає обставинам справи, які зафіксовані на відеозйомки, та у поясненнях інспектора поліції.

В той же час вищенаведені докази свідчать про те, що у зазначений проміжок часу від заїзду у двір транспортного засобу «Fiat Florino LS 460» та відразу автомобіля патрульних, зафіксованої обстановки у дворі, зовнішній огляд автомобіля, яким користується ОСОБА_1, неможливо було фізично покинути автомобіль останнього з боку водійського сидіння та зайти в під'їзд будинку, якщо не маєш надприродних можливостей.

Особи, які представилися друзями ОСОБА_1, підійшли до автомобіля пізніше.

Таким чином суддя першої інстанції вірно поставився критично до пояснень ОСОБА_1 в частині керування автомобілем «Fiat Florino LS 460» іншою особою, а не ним.

Одночасно ОСОБА_1 не заперечував вживання ним алкоголю, та відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, а тому ним порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне порушення розглянутий некомпетентним судом, тобто не за місцем вчинення правопорушення, є помилковим тлумаченням ним положень статті 276 КУпАП, так як такий вид правопорушення може бути розглянутий як за місцем вчинення проступку, так і за місцем реєстрації транспортного засобу або місцем проживання особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в м. Миколаєві водія ОСОБА_1 раніше було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2017 року.

Отже, ОСОБА_1 повторно протягом року порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову ухвалено 22 березня 2018 року, і тому останнім днем для подачі апеляційної скарги є 2 квітня 2018 року, тобто день, в який захисником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу через поштове відділення .

За наведених обставин, строк на апеляційне оскарження не є пропущеним.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова