П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2018 Справа №607/5429/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання Созанської Т.І.

за участі прокурора Валецького Р.В.

особи, котра притягується до відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали адміністративної справи, котрі надійшли від Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки в Тернопільській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої на посаді заступника начальника управління збирання даних статистичних спостережень та взаємодії з респондентами-начальника відділу збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Тернопільській області,

за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Із змісту протоколу №0900043, складеного 19.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на посаді заступника начальника управління збирання даних статистичних спостережень та взаємодії з респондентами начальника відділу збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Тернопільській області, будучи суб'єктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, несвоєчасно, без поважних причин, повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу від відчуження нерухомого майна (продажу 1/2 частини квартири) в сумі 170 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 80 000 гривень, встановлених на 1 січня відповідного року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснивши, що повністю розуміє зміст розяснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винною себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала. Подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, вважає, що граничний строк притягнення її до адміністративної відповідальності, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП закінчився, а тому немає підстав для встановлення її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Додатково ОСОБА_1 пояснила, що не памятає точної дати подання електронної декларації про суттєву зміну майнового стану, взагалі не мала будь якого умислу на несвоєчасну подачу декларації, а навпаки всіляко намагалася подати декларацію вчасно, у визначені законодавством строки, але у неї немає комп»ютерно-технічної освіти. У ОСОБА_1 були спроби зайти в систему невдовзі після отримання доходу від відчуження нерухомого майна, проте були технічні проблеми у роботі компютері, вона консультувалася на роботі з фахівцями у сфері інформаційних технологій особисто. Несвоєчасне подання декларації пояснила некоректною роботою інформаційної системи.

В судовому засіданні прокурор підтримав необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, зазначив що до цього усі достатні підстави, на запитання головуючого судді висловився ствердно, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу, та попросив суд застосувати стягнення в виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_2 володіючи на праві приватної власності, по 1/2 кожна, квартирою за адресою м. Тернопіль, вул. Малишка, 25/13, 07.02.2017 відповідно до договору купівлі-продажу №102 (НМА 043509), виданого 07.02.2017 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, продали вказану вище квартиру (по 1/2 кожна) № 13 в будинку № 25 по вул. Малишка А. у місті Тернополі, загальною вартістю 340 000 гривень. Таким чином ОСОБА_1 07.02.2017 отримала дохід від продажу своєї частки вказаної квартири в сумі 170 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2017.

За таких умов, у ОСОБА_1 3.0. в період з 00:00 год. 08.02.2017 по 23:59 год. 17.02.2017 виник обов'язок, відповідно до вимог ч.2 ст.52 Закону у десятиденний строк з моменту придбання майна повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

З наявного у матеріалах протоколу №0900043, складеного 19.03.2018 року, опрацюванням відомостей з Реєстру зазначено, що ОСОБА_1 лише 12.12.2017 о 10:56 год. подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані з унікальним ідентифікатором документа (https://public.nazk.gov.ua/declaration/c65a7688-b953-41b8-bde8-423bfcf72d2d), тобто з порушенням десятиденного строку.

Для Суду є незрозумілим коли саме (час опрацювання) та ким саме (посадова особа уповноважена на вчинення вказаних дій) було опрацьовано відомості з Реєстру - рапорт в матеріалах справи відсутній.

Також у справі відсутнє будь яке звернення УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ національної поліції України до НАЗК на предмет того, чи публікація документу вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо подання декларації про суттєві зміни майнового стану (12.12.2017 року о 10:56 год. ), співпадає з фактичною датою подання суб»єктом декларування документа до Реєстру.

Проте матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_1 датоване 04.01.2018 року, відібране співробітником сектору протидії корупції УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_4, отримане саме у звязку з можливим порушенням Закону України «Про запобігання корупції», згідно якого ОСОБА_1 від дачі пояснень не відмовилася, висловилася про можливість отримати пояснення через деякий час посилаючись на неготовність та необхідність детальнішого ознайомлення з Законом України «Про запобігання корупції».

Також судом дослідженні матеріали справи:

- витяг (скріншот) з офіційного сайту НАЗК https://public.nazk.gov.ua/declaration/30c8a6aa-c3b5-4b8a-a638-4b89a8fl2d05 щодо подання ОСОБА_1 щорічних декларацій та повідомлень про суттєві зміни у майновому стані https://public.nazk.gov.ua/declaration/c65a7688-b953-41b8-bde8-423bfcI72d2d;

- копія електронної декларації ОСОБА_1 з сайту НАЗК за 2016 рік, яка подана 27.03.2017року;

- копія електронного повідомленням ОСОБА_1 про суттєві зміни у майновому стані від 12.12.2017року;

- копія договору купівлі-продажу №102 від 07.02.2017 квартири АДРЕСА_1 А. у місті Тернополі.

Матеріали справи надійшли на адресу суду 30.03.2018 року.

Дати виявлення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією, у протоколі від 19 березня 2017 року взагалі не вказано, однак зазначено, що «фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення повязаного з корупцією передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП є дата складання даного протоколу працівниками УЗЕ в Тернопільській області, тобто 19 березня 2018 року».

Тобто автор протоколу про адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, не вказує у протоколі джерело отримання матеріалів, на підставі яких він склав протокол та дату отримання цих матеріалів.

(!) Разом з тим, як вбачається із досліджених Судом матеріалів справи щодо можливого вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5 передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, інформацію було виявлено невідомою і незрозуміло чи уповноваженою на вчинення відповідних дій особою, внаслідок опрацювання відомостей з Реєстру. Дата час опрацювання таких відомостей не зазначені, також не складено та не подано особою, що опрацьовувала відомості з Реєстру рапорт на імя начальника Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки в Тернопільській області Національної поліції України.

Окрім цього відсутнє будь яке звернення УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ національної поліції України до НАЗК на предмет того, чи публікація документу вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо подання декларації про зміну майнового стану (12.12.2017 року о 10:56 год. ) співпадає з фактичною датою подання суб»єктом декларування документа до Реєстру.

І лише 04.01.2018 року співробітником сектору протидії корупції УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_4 відібрано пояснення у ОСОБА_1

Таким чином моментом фактичного виявлення адміністративного правопорушення правопорушення ОСОБА_1 не може бути дата складання даного адміністративного протоколу працівниками УЗЕ в Тернопільській області 19.03.2018 року, датою можливого вчинення правопорушення слід вважати наступний день після спливу десятиденного строку для повідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, в даному випадку якщо договір купівлі-продажу квартири датований 07.02.2017року, то цією датою є 18.02.2017року.

А датою виявлення можливого правопорушення, з огляду на покладання тягаря доказування на сторону обвинувачення, та виключно на наявні у справі, долучені до протоколу від 19.03.2018 року, письмові докази може вважатися день відібрання пояснення у ОСОБА_1 співробітником сектору протидії корупції УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України 04.01.2018 року (арк.. справи 48), у звязку з наявністю порушень Закону України «Про запобігання корупції» за наслідками опрацювання відомостей з Реєстру.

Матеріли справи, після відібрання від ОСОБА_1 пояснень 04.01.2018 року, було скеровано до суду аж 30.03.2018 року з три дні до завершення визначеного законом присічного строку на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов:

-вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

-закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо повязано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку субєктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Закриття провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у звязку з закінченням строків є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а, в свою чергу, метою останньої є доведення вини.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Подібного правового висновку дійшов ВАСУ 07.11.2017 року в узагальненому науково консультативному висновку щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

(http://www.vasu.gov.ua/nkr/pravovi_vusnovky/pravjvi_visnjvki_07.11.2017)

На підтвердження наведеного Суд також вважає за необхідне зіслатися на зміст частини другої ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, важається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та частини першої ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Хоча приписи КУпАП не передбачють такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.2 ст.172-6 КУпАП України передбачає відповідальність за вчинення корупційного правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу від ста до двохсот НМДГ, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти ЄСПЛ, притаманні кримінальному провадженню.

В рішенні «Пантелєєнко проти України» (заява N 11901/02 від 29 червня 2006 року) ЄСПЛ наголошує наступне «…практика Суду також встановлює, що принцип презумпції невинуватості порушується, коли судове рішення відносно особи, звинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про те, що вона винна без доведення її провини у відповідності до закону….. вирішення питання відносно невинуватості обвинуваченого можливе до тих пір, поки кримінальний процес не закінчується прийняттям обвинувального вироку ("Секаніна проти Австрії" зазначена вище, п. 30)

Керуючись статтями 38, 247 КУпАП, ст. статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в адміністративній справі ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяОСОБА_6