номер провадження 3/756/102/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 430043 від 16.11.2017 року, 16.11.2017 року о 04 год. 19 хв. в м.Києві по вул. Дніпроводська, 1-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «CHRYSLER CROSSFIRE» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», який показав 1,10 проміля, чим порушив п.2.9 А, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

В судовому засіданні водій ОСОБА_1 свою вину у адміністративному правопорушення не визнав. Суду пояснив, що протокол відносно нього складено безпідставно, оскільки автомобілем він не керував, а тому наполягав на витребуванні відео реєстратора місця події та просив допитати свідків. Також звертав увагу суду, що в своїх письмових поясненнях викладених в протоколі він також зазначав, що автомобілем не керував, а автомобіль був припаркованим, проте працівники поліції все одно наполягали на проведенні огляду за допомогою приладу «Драгер».

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст.252 КпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 ст.130 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.31, 40 Закону України „Про Національну поліцію", Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п.3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Судом на адресу Департаменту патрульної служби МВС України в м. Києві направлявся запит про надання відео з нагрудної камери інспектора поліції, однак це відео суду не надано, а повідомлено про відсутність відеозаписів.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за викликом суду не з'явилися. З актів огляду на стан сп'яніння підписаних вказаними особами суду не вдається встановити, що ОСОБА_1 саме керував автомобілем, оскільки він посилається на те, що його автомобіль знаходився припаркованим, а у суду відсутня можливість вказану обставину дослідити.

Стаття 265-2 КпАП України передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1,122-5, 126, частиною першою, другою третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак, як слідує з матеріалів справи, маючи підозру про перебування особи у стані алкогольного сп'яніння транспортний засіб не вилучався.

В матеріалах справи міститься пояснення, що ОСОБА_4 зобов'язується протягом 24 годин не передавати автомобіль ОСОБА_5, проте водій зазначав, що вказану особу він не знає, а у суду відсутня можливість його допитати через відсутність адреси проживання.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (як і правопорушення).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При чому ЄСПЛ у справі «Allenet de Ribemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247 п.1 ч.1, ч.1 ст.130 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ч.1 ст. 130 КпАП - закрити, за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: