Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/293/18
провадження № 3/650/109/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі: головуючого судді - Сікора О.О., за участю секретаря - Ялаєвої Ю.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Великоолександрівського відділення поліції Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

10.01.2018 року складено протокол серії ГП № 253259 про адміністративне правопорушення в якому зазначено про те, що «10.01.2018 року близько 22-30 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи під адміністративном наглядом, порушив правила встановленого адміністративного нагляду, а саме на момент перевірки був відсутній за місцем проживання» чим порушив правила адміністративного нагляду, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 187 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що дійсно 10.01.2018 року близько 22-30 год. був відсутній в будинку за місцем свого проживання.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, виходячи з наступного.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з наданої суду постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 встановлено адміністративний нагляд на строк один рік та йому, зокрема заборонено виходити з будинку (квартири) з 22.00 год. до 06.00 год. без зазначення адреси його (її) місцезнаходження. Адреси проживання ОСОБА_1 постанова суду також не містить.

Тобто із вказаної постанови суду неможливо встановити в якому саме будинку чи квартирі зобовязана знаходитись особа в зазначений проміжок часу, а відтак встановити обставини за яких її дії щодо недотримання вказаних обовязків свідчитимуть про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого інкримінованою статтею.

В зазначеному протоколі поліцейським вказано, що ОСОБА_1 «на момент перевірки був відсутній за місцем проживання», тобто не зазначено конкретне місце вчинення правопорушення, що повинно було бути оцінено судом з урахуванням змісту вказаної постанови суду та вимог Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Вищенаведене свідчить про відсутність у протоколі визначення обовязкової ознаки обєктивної сторони, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У нещодавно прийнятому рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обовязковими до виконання державною Україна.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.187 КУпАП, що при судовому розгляді справи не може бути виправлене, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до ст. 247 п.1, ст. 284 ч.1 п.3 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п.1, ст. 284 ч.1 п.3, ст. 294 КпАП України, керуючись ст.ст. 247 ч.1, п.1, 251, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 187 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 253259 складеного 10.01.2018 року - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги особою, щодо якої її винесено 10.03.2018 року.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено до Апеляційного суду Херсонської області через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: О.О. Сікора