Справа № 448/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 33/783/7/18 Доповідач: Макойда З. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Львів

Суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Макойда З.М., з участю захисника ОСОБА_1 в інтересах правопорушника ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах правопорушника ОСОБА_2 на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року,-

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 10.09.2017 року в період з 19 год. 50 хв. по 20 год. 00 хв. в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, разом із групою осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Польща в Україну без дозволу відповідних органів влади, чим порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України».

На вказану постанову суду захисник ОСОБА_1 в інтересах правопорушника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року та закрити провадження у справі. Не встановлювати вину ОСОБА_2 у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, за ч. 2 ст. 38 КУпАП. Мотивує це тим, що постанова судді є незаконною та необгрунтованою, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, невірно оцінено докази, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу, на незаконність протоколу про адміністративне правопорушення, який не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_2 Протокол про адміністративне правопорушення було складено із порушенням строку, передбаченого п. 3.1 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби матеріалів справ про адміністративні правопорушення. Окрім цього, у протоколі не розкрита суть правопорушення, зокрема, не вказано, хто входив до групи осіб, які разом із ОСОБА_2 здійснили незаконний перетин державного кордону. Щодо рапортів інспекторів прикордонної служби ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 10.10.2017р., то такі є ідентичними, складені через півтора місяця після події. Дані свідки не проводили паспортний контроль, та існують сумніви того, що вони бачили як ОСОБА_2 здійснював перехід державного кордону.

Вважає, що наявні у матеріалах справи докази не вказують на протиправність дій ОСОБА_2 Послідовний перелік подій у хронологічному порядку щодо виникнення обстановки в пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017р., схема дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування ПП «Шегині» та групового прориву ДК 10.09.2017р. взагалі не містять жодної інформації, яка б свідчила про перебування ОСОБА_2 в пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017р., чи будь-яке перетинання кордону.

Щодо долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відео, то з такого вбачається, що працівники ПП «Шегині» своєї бездіяльністю наражали ОСОБА_2 та інших осіб на небезпеку. Після цього, ОСОБА_2 разом з іншими громадянами зміг самотужки врятуватись від загрози, перейшовши у встановленому законом порядку на територію поза зоною вибуху через КПП та з паспортом громадянина України. Оскільки державний кордон з Республікою Польща вже було пройдено, то повернутись назад не було можливості.

Вважає, що провадження у справі повинно бути закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, у зв'язку із вчиненням особою дій у стані крайньої необхідності, а також у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив. Разом з тим, захисник ОСОБА_1, яка здійснює захист його інтересів, у судовому засіданні зазначила про можливість розгляду справи апеляційним судом за відсутності особи, інтереси якої вона представляє.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши виступ захисника ОСОБА_1 в інтересах правопорушника ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що така до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, дану вимогу закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 дотримано.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Апеляційний суд знаходить, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 10.09.2017р. з 19 год. 50 хв. по 20 год. 00 хв. у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, разом із групою осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Польща в Україну без дозволу відповідних органів влади, чим порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України», відповідають фактичним обставинам справи.

Вина у здійсненні ОСОБА_2 незаконного перетину державного кордону України, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 197657 від 20.10.2017р. (а.с. 2); схемою дій персоналу Держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017р. (а.с. 11); послідовним переліком подій у хронологічному порядку щодо виникнення обстановки у пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017року», викладеним Центром управління службою Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПС України (а.с. 10); рапортами інспекторів прикордонної служби ВПС «Шегині» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 20.10.2017р. (а.с. 12, 13); копією заяви про врятування життя та термінову евакуацію на територію України із зони ймовірного вибуху, адресованої начальнику Західного регіонального управління ДПС України генералу Єгорову від 10.09.2017р. (а.с. 29); відеоматеріалами про події, які мали місце 10.09.2017р. у пункті пропуску «Шегині»; витягом з бази даних Держприкордонслужби щодо перетину Державного кордону ОСОБА_2 з якого відомо, що останній перетинав 09.09.2017 року о 23:40:25 (напрям-виїзд) державний кордон України за паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2. Інформація про те, що 10.09.2017 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 законним способом перетнув (напрям-в'їзд) державний кордон у МАПП «Шегині» у Державній прикордонній службі України відсутня.

Апеляційний суд також вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 197657 від 20.10.2017р. щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам чинного законодавства, такий був складений уповноваженою на те посадовою особою, з додержання вимог ст. 256 КУпАП та у відповідності до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби матеріалів справ про адміністративні правопорушення, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Так, порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України визначає «Інструкція з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення», затверджена наказом МВС від 18.09.2013 року № 898.

Відповідно до п.3.1 даної Інструкції щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому відповідно до статті 222-1, абзацу 23 пункту 1 частини 1 та пункту 16 частини 2 статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Держприкордонслужби, протягом трьох годин з моменту його виявлення прикордонним нарядом складається протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що за змістом зазначеного п.3.1 Інструкції слідує, що вимоги щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення протягом трьох годин з моменту його виявлення встановлено для осіб, які включені до складу прикордонного наряду.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_6, станом на момент виявлення адміністративного правопорушення, а саме 10.09.2017 року був включений до складу прикордонного наряду, однак вказаний протокол про адміністративне правопорушення було складено та вручено ОСОБА_2 в м. Києві 20.10.2017 року лише тому, що 10.09.2017 року особа, що притягається до адміністративної відповідальності разом з іншими особами покинув територію ПП «Шегині», тобто місце вчинення адміністративного правопорушення, такий не затримувався та вибув у напрямку м. Львова. Протягом вказаного періоду з'ясовувалось місце перебування ОСОБА_2

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції прийшов до вірного переконання, що протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №197657 від 20.10.2017 року, був складений уповноваженою на те посадовою особою, з додержання вимог ст.256 КУпАП та у відповідності до вищевказаної Інструкції.

Водночас доводи захисника щодо достовірності інформації, яка міститься у рапортах інспекторів прикордонної служби ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 20.10.2017р., спростовуються матеріалами справи, а також поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у суді першої інстанції розповіли про обставини події, яка мала місце 10.09.2017р. у пункті пропуску «Шегині», навели обставини, які відображені у їх рапортах, та зазначили, що ОСОБА_2 здійснив перетин державного кордону України у той час, коли прикордонний контроль не здійснювався, перевірка документів не проводилась, пропуск будь-яких осіб чи транспортних засобів через державний кордон України тимчасово припинився. Дані свідки зазначили, що наведені рапорти написано ними лише 20.10.2017р. з тих підстав, що після події, яка відбулась 10.09.2017р. у пункті пропуску «Шегині», вони знаходились на лікуванні у медичних закладах.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на час перетину державного кордону України ОСОБА_2 перебував у стані крайньої необхідності, то на думку апеляційного суду такі є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Так, як вбачається із схеми дій персоналу Держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017р. та відеоматеріалів про події в МАПП «Шегині» 10.09.2017р., на момент виникнення надзвичайної ситуації (мінування пункту пропуску) та припинення здійснення пропуску через державний кордон України, автобус н/з НОМЕР_1 із ОСОБА_2 та іншими пасажирами безпосередньо у пункт пропуску «Шегині» не прибув, а знаходився на території пункту пропуску «Медика» Республіки Польща та зупинився перед лінією державного кордону України, який було перекрито військовослужбовцями прикордонної служби з метою забезпечення режиму в пункті пропуску та недопущення осіб в небезпечну зону.

Апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_2 на час перетину державного кордону України не перебував у стані крайньої необхідності відповідно до ст.18 КУпАП.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі крім наведених доводів ставить питання про закриття справи у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, однак і ці доводи не можуть бути задоволені, оскільки подія мала місце 10.09.2017 року, а суд першої інстанції прийняв постанову щодо ОСОБА_2 08.12.2017 року, тобто 3-х місячний термін встановлений у ст. 38 КУпАП накладення адміністративного стягнення не пройшов.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає подану у справі апеляційну скаргу необгрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 08 грудня 2017р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яку вважає законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 08 грудня 2017р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області З.М. Макойда