Справа № 126/158/18
Провадження № 33/772/382/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач: Спринчук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Спринчук В.В., ознайомившись з апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції Гладкоскока М.В. на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №43-03/10 від 17.01.2018 року, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Лісничанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бершадського району Вінницької області під час виконання обов'язків директора Лісничанської ЗОШ, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та у відповідності до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону суб'єктом, на якого поширюється дія Закону "Про запобігання корупції", у приміщенні Лісничанської ЗОШ (адреса вул. Перемоги, 2, с. Лісниче, Бершадський район, Вінницька область, 24462) 26.06.2017 видала наказ № 25-К про призначення з 03.07.2017 ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_3.), на посаду нічного сторожа Лісничанської ЗОШ, не повідомивши при цьому у встановленому Законом порядку про наявність в неї реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги, встановлені пунктами 1, 2 частини першої статті 28 Закону "Про запобігання корупції", в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 43-03/11 від 17.01.2018 року, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Лісничанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бершадського району Вінницької області під час виконання обов'язків директора Лісничанської ЗОШ, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та у відповідності до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону "Про запобігання корупції" суб'єктом, на якого поширюється дія Закону, у приміщенні Лісничанської ЗОШ (адреса вул. Перемоги, 2, село Лісниче, Бершадський район, Вінницька область, 24462) 26.06.2017 видала наказ № 25-К про призначення з 03.07.2017 ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_3.), на посаду нічного сторожа Лісничанської ЗОШ, тобто вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги, встановлені пунктом 3 частини першої статті 28 Закону "Про запобігання корупції", в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.172-6 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції Гладкоскок М.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, якою визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Як зазначено у частині першій статті 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП закрита, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_3 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ч.2 ст.294 КУпАП.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП, постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок встановлений ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпним, і прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП Законом України від 14.10.2014 №1697-УП.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вимога прокурора щодо розгляду його апеляційної скарги, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не ґрунтується на вимогах закону, а тому апеляційна скарга прокурор Гладкоскока М.В. підлягає поверненню особі, що її подала.

На підставі викладеного, та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції Гладкоскока М.В. на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.172-6 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП - повернути особі, яка її подала.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис) В.В. Спринчук

Згідно з оригіналом