Суддя 1-ої інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя доповідач Куракова В.В.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, за участю ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що працює зварювальником МРМЗ, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2017 року о 03 год. 03 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 та біля буд.2 по пр.Карпова в Кальміуському районі м.Маріуполя працівниками патрульної поліції було виявлено, що останній перебуває в стані алкогольного спяніня. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився шляхом продуття алкотестеру «Драгер», відповідно до якого результат 1,91% проміле. Також відповідно до висновку експерта КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» № 624 від 17 грудня 2017 року ОСОБА_2 перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю, неускладнена. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 а ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 вказує, що висновки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» № 624 від 17.12.2017 року є недопустимими доказами. Зауважує, що судом першої інстанції не було зясовано всіх обставин справи, що підлягають зясуванню. Звертає увагу, що пояснення свідків, рапорти поліцейських та протокол про адміністративне правопорушення є недопустимими доказами. Судом першої інстанції було залишено поза увагою, що огляд на стан спяніння ОСОБА_2 на місці його зупинки було проведено з порушенням вимог законодавства. Просить постанову скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника, які в повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги, разом з тим ОСОБА_2 зазначив, що він розкаюється у вчиненому, вину визнає, адвокат зазначив, що просить скасувати постанову районного суду, винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, але провадження по справі закрити в звязку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, вважаю, що слід скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 у його вчиненні підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 080482 від 17.12.2017 р. (а.с. 3), роздруківкою з газоаналізатору «Драгер» (а.с. 5), поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( а.с. 5а), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 624 від 17.12.2017 р. (а.с. 6-7), рапортами поліцейських (а.с. 9-10), відеозаписом (а.с.11), актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 624 від 17.12.2017 р. (а.с. 35-36), результатом хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі ОСОБА_2 від 19.12.2017 р. (а.с. 38).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Варто зазначити, що підстави для визнання висновку щодо огляду на стан спяніння недійсним і як наслідок недопустимим відсутні з огляду на наступне. Згідно "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. метою огляду є встановлення наявності чи відсутності стану спяніння в обстежуваної особи.(п. 3 р. 3). Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан спяніння. (п. 8 р. 3). За результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду ( п. 15 р. 3). Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.(п. 16 р. 3). Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 заявив клопотання про відібрання у нього біологічного середовища для лабораторного дослідження. Дане клопотання працівники наркологічного диспансеру відповідно до вищевказаної інструкції задовольнили і біологічне середовище було відібране. У зв'язку з тим, що для проведення хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини потрібен певний час, результат вищезгаданого дослідження був готовий лише 19.12.2017 р. Проте враховуючи положення інструкції (п. 20 р. 3) - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоровя; зазначення остаточного діагнозу одразу після огляду особи без результатів хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини є неможливим. За таких обставин та відсутності правового механізму регулювання даного питання видача двох висновків, один з яких є «попереднім» (без хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ), а інший «остаточним» (з результатами хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ), не може бути підставою для визнання даних доказів недопустимими, оскільки дані висновки видаються виключно на підставі акта медичного огляду. Як вбачається з акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції пункт 21 передбачає наявність лабораторної діагностики з метою уточнення наявних речовин впливу. Результат хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ ОСОБА_2 складає 3,85 промілле, що підтверджує знаходження останнього у стані алкогольного спяніння.

Позиція апелянта щодо не зясування судом першої інстанції всіх обставин справи, що підлягають зясуванню не є обґрунтованою. Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Незадоволення судом першої інстанції клопотань адвоката не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд оцінює всі докази безпосередньо і в сукупності. Показання свідків, рапорти поліцейських складені в установленому законом порядку, підписані власноруч, викладені послідовно та узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, тому підстав піддавати будь-яким сумнівам ці показання немає, а отже немає необхідності в допиті зазначеної категорії осіб. Відносно висновку лікаря-нарколога, слід зауважити, що даний процесуальний документ було складено в установленій законом формі виходячі з положень КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. Тому підстави для допиту лікаря-нарколога в даній ситуації відсутні.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо порушення вимог законодавства під час проведення огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки, відмічаю наступне. В матеріалах справи наявні пояснення двох свідків, яких поліцейські залучили для проведення огляду на стан спяніння ОСОБА_2 (а.с. 5а). Також з перегляду відеозапису (а.с. 11) вбачається, що під час проведення огляду на стан спяніння були присутні два свідка. Наявність на бланках з поясненнями заздалегідь надрукованого тексту, який не співвідноситься з реальною обстановкою не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 є недопустимим доказом не ґрунтуються на матеріалах справи. З переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 пройшов огляд на стан спяніння на місці зупинки його транспортного засобу, в присутності двох свідків; не погодившись з результатом огляду на місці зупинки ОСОБА_2 виявив бажання пройти огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений за адресою знаходження КЛПУ «Наркологічний диспансер м. Маріуполя» поліцейські були позбавлені можливості скласти акт огляду безпосередньо на місці зупинки. Проте наявність акту огляду на стан спяніння, виданого КЛПУ «Наркологічний диспансер м. Маріуполя» № 624 від 17.12.2017 р. повністю підтверджує вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

В оскаржуваній постанові судом відповідно до вимог закону надано оцінку всім доказам по справі в їх сукупності, незгода сторони з такою оцінкою не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУ¬пАП прийняв до уваги характер вчиненого правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, і наклав на правопорушника справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката ОСОБА_3 та скасування постанови суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2018 року відносно ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова