П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., при секретарі Костюк Л.А., за участю захисника адвоката ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2017.

Цією постановою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець м. Ужгород вул. Добролюбова, 6/26, не працюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн..

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 083921 від 26.10.2017 та постанови судді від 07.12.2017 вбачається, що ОСОБА_2 26.10.2017, о 01 год. 08 хв. в м. Ужгороді по пл. Дружби Народів, 2 керував автомобілем марки BMW, д. н. з. АО 9847 AB з явними ознаками алкогольного спяніння ( запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан спяніння з використанням технічного засобу «Drager Alcotest 6820» на місці зупинки та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 27.12.2017 скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що спеціальний прилад «Драгер» не відноситься до технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного спяніння, тому й відмовився від проходження такого огляду з використанням такого приладу. Також, не погоджується з годинами, які зафіксовані працівниками поліції, як час вчинення адміністративного правопорушення, оскільки діяння мало місце о 01 год. 40 хв.. Крім того, звертає увагу суду на відсутність направлення водія для проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі, що спростовує факт законності такої вимоги працівників поліції. Одночасно ОСОБА_2 порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді. Клопотання про поновлення строку на оскарження постанови ОСОБА_2 мотивував тим, що копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності отримав лише 21.12.2017.

-2-

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП, апеляційний суд розглядає справу про адміністративне правопорушення у відсутності правопорушника ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, але до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. За згодою його захисника адвоката ОСОБА_1, апеляційний суд розглядає справу про адміністративне правопорушення у відсутності ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення захисника адвоката ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, допитавши працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

-3-

Відповідно до п.7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом вбачається, що ОСОБА_2 26.10.2017, о 01 год. 08 хв., в м. Ужгороді по пл. Дружби Народів, 2, керував автомобілем марки «BMW», д. н. з. АО 9847 AB з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан спяніння з використанням технічного засобу «Drager Alcotest 6820» на місці зупинки та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився у присутності двох свідків.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Так, зокрема, вина ОСОБА_2 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 083921 від 26.10.2017, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 М,С. від 26.10.2017, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку у лікаря-нарколога та на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер»; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 26.10.2017, відповідно до якої 26.10.2017, о 01 год. 08 хв., ОСОБА_2 керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив вимоги п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху України; відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, в діях яких не встановлено порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, згідно якого ОСОБА_2 неодноразово наголошував на тому, що пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря-нарколога відмовляється, в тому числі відмовився в присутності свідків.

Вказані обставини, підтвердили під час апеляційного розгляду працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор роти №2 взводу №1 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_3 був упереджений при складанні протоколу, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обовязків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та згідно вимог ст. 256 КУпАП.

-4-

Не встановлено під час розгляду справи апеляційним судом і яких-небудь даних про те, що у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були свідками відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану алкогольного спяніння, були підстави для його обмови, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині оспорювання часу вчинення правопорушення, оскільки така відмова зафіксована працівниками поліції неодноразово, а наявність незначних відхилень у часі не спростовують висновків суду щодо встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення., передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності використання приладу «Драгер» працівниками поліції. Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, до повноважень поліції входить: вживання заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень; регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З установлених апеляційним обставин вбачається, що ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу відразу відмовився від проходження огляду, вимоги щодо надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв. Крім того, ОСОБА_2 не використав надане йому право на проходження медичного огляду на стан спяніння в закладі охорони здоров'я, за наявності підстав не довіряти технічним приладам, наявним у працівників поліції, а тому наведені ним в апеляційній скарзі доводи є необгрунтованими.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п.1.2. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09 вересня 2009 року N 400/666, до ознак алкогольного спяніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2.

Враховуючи викладене у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції також, надано вірну оцінку доказу протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння №322 від 26.10.2017, як неналежному доказу, оскільки у діях ОСОБА_2 було встановлено саме відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, особою яка керує транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, що підтверджено сукупністю досліджених судом доказів.

-5-

Доводи апеляційної скарги щодо непричетності ОСОБА_2 до скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, також перевірені апеляційним судом в ході допиту в судовому засіданні в якості свідків: інспектора роти №1 взводу №1 батальойну УПП в м.Ужгороді та м.Мукачево лейтенанта поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили наявність підстав як для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, так і ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння.

Крім того, вказані показання свідків є узгодженими не тільки між собою, а й з даними, що об'єктивно зафіксовані на відеозаписах з нагрудних камер патрульних поліції.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Лебедько С.В. обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а призначене йому адміністративне стягнення таким, яке відповідає санкції вищевказаної статті - як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, і є справедливим.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; та те, що правопорушником жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копія оскаржуваної постанови була надіслана на адресу ОСОБА_2 з порушенням, передбаченого ст.285 КУпАП строку, причини пропуску апелянтом строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у звязку з чим такий строк підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12. 2017.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: