Справа № 467/298/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка матеріали адміністративного провадження, які надійшли від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській, області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ :

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 272995 від 15 березня 2018 року з доданими до нього документами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно вказаного протоколу, 15 березня 2018 року об 11 год. 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи з АЗС, розташованої по вул. Шевченка в смт. Арбузинка Миколаївської області, а саме: з другорядної дороги на головну, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Своїми діями, як зазначено у вказаному протоколі про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 порушив п. 2.3 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно розяснень, які містяться в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

З огляду на викладене, диспозиція ст. 124 КУпАП хоч і не містить посилання на вчинення водієм саме ДТП, однак для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3 «б» ПДР України має бути наявним причинно-наслідковий звязок між його діями та нехтуванням безпеки дорожнього руху.

Водночас із змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що водій ОСОБА_1 виїжджав з другорядної дороги на головну.

Проте, пункту ПДР України, вимогам якого не відповідали саме ці дії водія ОСОБА_1, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

Тобто, не відображено порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3 «б» ПДР України у взаємозвязку з порушенням інших вимог цього нормативно-правового акта, що б давало підстави для встановлення причинного звязку між порушенням ПДР України у цій ситуації і наслідками, що настали.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, тобто усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Враховуючи недопустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення та ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності, вважаю необхідним направити ці матеріали адміністративного провадження до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області з метою дотримання імперативних завдань КУпАП, викладених у статті 1 цього Кодексу, та надати можливість вказаному органу подати свої пояснення щодо обставин вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно зазначити всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду, адже ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст. ст. 1, 6, 7, 23, 38, 221, 245, 247, 252, 256, 277, 278, 283 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 272995 від 15 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернути до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області для усунення виявлених недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення з урахуванням строків, встановлених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова оскарженню не підлягає згідно рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2015 від 31 березня 2015 року.

Суддя І.В. Явіца