АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда П групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований: АДРЕСА_2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 68 грн.

Спеціальний засіб «Форт 12Р» к. 9 мм. НОМЕР_1, що знаходиться у Вінницькому ВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій обл., - конфісковано. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 320 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 12 серпня 2017 року приблизно о 2 год. по вул. Мечникова, 7, в м. Вінниця у ОСОБА_1 був виявлений та вилучений пристрій «Форт 12Р» к. 9 мм. НОМЕР_1, який він зберігав без відповідних документів та який належить його дідусю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувану постанову було винесено 10 листопада 2017 року у його відсутність, і, як зазначено у оскаржуваній постанові, суд повідомив його про час та місце судового розгляду справи. Проте, станом на 20 листопада 2017 року йому не було відомо про існування оскаржуваної постанови. Жодного повідомлення із суду він не отримував. Крім того, як зазначає апелянт, в матеріалах справи наявні копії викликів його до суду, проте, відсутні будь-які дані щодо відправлення повідомлень, їх вручення або повернення у зв'язку з неотриманням, що викликає сумнів в тому, що ці повідомлення взагалі надсилались. Копію оскаржуваємої постанови він отримав тільки 20 грудня 2017 року, а 22 грудня 2017 року він вже подав апеляційну скаргу. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому просить його поновити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, порушуючи його процесуальні права, не надав можливості надати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права.

В апеляції ОСОБА_1 посилається на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що пристрій «Форт 12Р» к. 9мм. НОМЕР_1 працівниками поліції був вилучений на місці затримання, однак не зазначено в якому місці, при цьому відповідно до вимог ст.256 КУпАП в протоколі мало бути зазначено місце та час вчинення правопорушення, однак цього зроблено не було, і суд проігнорував зазначене.

Також апелянт звертає увагу на те, що з протоколу огляду місця події від 12 серпня 2017 року вбачається, що огляд розпочався 02-10 год. Предметом огляду є перший поверх адміністративного приміщення по вул. Мечнікова, 7. На столі знаходиться виріб, зовні схожий на пістолет. Також зазначається, що даний пістолет добровільно виданий ОСОБА_1 під час поверхового огляду. Жодного протоколу його огляду матеріали справи не містять, а тому апелянт вказує, що нічого і нікому не видавав.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що пояснення понятого ОСОБА_3 записані, нібито, з його слів, однак не зазначено, хто з посадових осіб його відбирав, а отже неможливо зробити висновок, чи мала ця особа право відбирати пояснення. Таким чином не зрозуміло, що саме 12 серпня 2017 року могли бачити поняті під час, нібито, проведеного поверхневого огляду (протоколу про який немає), яким чином 12 серпня 2017 року в присутності цих понятих могли щось вилучати, коли інформація про вилучення зазначеного пристрою зареєстроване ще 11 серпня 2017 року.

Також апелянт зазначає про те, що він є інвалідом другої групи, оскільки в результаті ДТП, що сталася в 2015 році, йому було видалено частину мозку та частину кісток черепа. Під час стресових ситуацій він може вести себе неадекватно, не зовсім розуміючи, що відбувається, і нічого не може запам'ятати, а тому міг підписати і написати міг, що завгодно, в тому числі і те, що йому диктували працівники поліції, тому він не пам'ятаю, щоб добровільно писав якісь пояснення, чи щось підписував, чи щоб в нього щось вилучали, а, відтак, через його стан здоров'я вважає, що проводити будь-які дії з його участі працівники поліції мали виключно в присутності захисника та в присутності понятих, які мали бачити сам процес вилучення, а не споглядати поліцейський стіл, на якому лежить пристрій схожий на пістолет, який невідомо де та при яких обставинах взяли поліціянти.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, від нього 22 січня 2018 року надійшло електронною поштою повідомлення про неможливість явки 2 лютого 2018 року в судове засідання та прохання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку та апеляційна скарга підлягають задоволенню за таких підстав.

Згідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутнідані про належне сповіщення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи.

В матеріалах справи наявні копії судової повістки про виклик ОСОБА_1, але відсутні дані щодо їх направлення на адресу ОСОБА_1, отримання їх останнім, або повернення їх до суду з будь-яких підстав через неможливість вручення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів про вручення або відправлення копії постанови ОСОБА_1

Наявний в матеріалах справи супровідний лист від 14 листопада 2017 року про направлення копії постанови суду від 10 листопада 2017 року на адресу ОСОБА_1 не може бути належним доказом відправлення останньому копії постанови, оскільки не містить будь-яких реквізитів саме відправлення (номер поштового кореспонденції, копія реєстру з відміткою про відправлення, тощо).

Доводи апелянта про отримання ним копії постанови тільки 20 грудня 2017 року не спростовані матеріалами справи.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 22 грудня 2017 року (ас. 20).

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 278, 280 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи, а при розгляді справи суддя зобов'язаний з'ясувати: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею при розгляді даної справи ці вимоги закону були порушені, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, які мають істотне значення для прийняття об'єктивного та правильного рішення в справі.

Відповідно до положень ст. ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП , протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, судом першої інстанції не перевірено дотримання під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вимог закону.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 717174 вбачається, що він складений про те, що «Громадянин ОСОБА_1 12 серпня 2017 року порушив ст.. 195 ч. 4, в результаті чого був зупинений працівниками поліції, де було вилучено пістолет ФОРТ-12р НОМЕР_1, який зберігав без відповідних документів, який належить його дідусю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 195-4 КУпАП» (ас. 1).

Всупереч вимог ст.. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано місце, час вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, яке ж саме правопорушення вчинено ОСОБА_1 - за ч. 4 ст. 195 КУпАП чи за ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, чи ним вчинені дії, за які передбачена відповідальність і за ч. 4 ст. 195 КУпАП, і за ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, і в чому конкретно полягають порушення вказаних норм закону з боку ОСОБА_1, оскільки стаття 195 КУпАП передбачає відповідальність за порушення працівниками підприємств, установ, організацій правил зберігання або перевезення вогнепальної, холодної чи пневматичної зброї і бойових припасів, і має тільки дві частини, а частиною 1 ст. 195-4 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку виробництва, придбання, зберігання чи продажу електрошокових пристроїв і спеціальних засобів, що застосовуються правоохоронними органами.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 є працівником будь-якого підприємства, установи, організації, а тим більше, що як працівник такого підприємства мав відношення до зберігання або перевезення вогнепальної, холодної чи пневматичної зброї і бойових припасів, а отже, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст..195 КУпАП, про яке вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, суддя послався на те, що ОСОБА_1 порушив порядок зберігання спеціального засобу.

Однак, відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не обвинувачувався саме в цих діях. Крім того, диспозицією ч. 1 ст. 195-4 КУпАП передбачена відповідальність не за зберігання спеціального засобу, а зберігання спеціального засобу, що застосовується правоохоронними органами.

Крім того, відповідно до пункту 8 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, який затверджений постановою Верховної ради України «Про право власності на окремі види майна» N 2471-XII від 17 червня 1992 року (із змінами та доповненнями), у власності громадян не можуть перебувати, серед іншого, електрошокові пристрої та спеціальні засоби, що застосовуються правоохоронними органами, крім газових пістолетів і револьверів та патронів до них, сльозоточивої та дратівної дії.

Також, відповідно до Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 1991 р. N 49 (із змінами та доповненнями) та яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України N 1024 ( 1024-2017-п ) від 20 грудня 2017 року, розділом П передбачений перелік спеціальних засобів, в якому пістолет ФОРТ-12р не зазначений та не віднесений до спеціальних засобів при охороні громадського порядку.

Будь-яких доказів того, що пістолет ФОРТ-12р НОМЕР_1 є спеціальним засобом, що застосовуються правоохоронними органами, матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що сукупністю зібраних та досліджених судом доказів не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 717174.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що пристрій «Форт 12Р» к. 9мм. НОМЕР_1 належить на праві власності дідусю ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який має відповідний дозвіл на вказаний пристрій (ас. 10).

Враховуючи ту обставину, що конфіскація майна може бути застосована виключно до власника цього майна, суд першої інстанції передчасно вирішив питання конфіскації пристрою «Форт 12Р» к. 9мм. НОМЕР_1.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 68 грн., з конфіскацією спеціального засобу «Форт 12Р» к. 9 мм. НОМЕР_1, що знаходиться у Вінницькому ВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій обл., стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 320 грн., скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195-4 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва