Номер провадження: 33/784/81/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі судді Міняйла М.П., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Кучеренка М.О. на постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.01.2018 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Врадіївка Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.2 КУпАП та відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 з 11.07.2012 р. обіймаючи посаду головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Миколаївській області та будучи державним службовцем категорії «В», згідно пп. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 26.05.2017р. уклав договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки за 201000 грн., розрахунок за яким здійснював із залученням коштів Спеціалізованої кредитно-фінансової господарської організації «Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», згідно договору №11 від 26.05.2017р., перерахунок коштів за яким в перший етап відбувся 29.05.2017р. в сумі 112185 грн., та в другий етап - 14.06.2017р. в сумі 86815 грн.

__________________________________________________________________

Провадження № 33/784/81/18 Головуючий у 1-й інстанції: Фасій В.В. Категорія: ст. 172-6 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.

Після чого між сторонами, 23.06.2017р., було укладено договір іпотеки майна (житлового будинку), після підписання якого ОСОБА_2 остаточно стало відомо про набуття прав та зобов'язань щодо придбаного майна, сума придбання якого перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з розрахунку розміру прожиткового мінімуму на 1 працездатну особу з 01.01.2017р. яка дорівнює 1600 грн., у порушення вимог ч.2 ст. 52 ЗУ "Про запобігання корупції», несвоєчасно, з порушенням встановлених законом строків (граничний строк для подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, - 10 днів був 23.59 год. 03.07.2017р.) письмово не повідомив про суттєві зміни у майновому стані НАЗК, та подав його лише 06.07.2017р., з затримкою в три дні, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172 -6 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню оскільки суд прийшов до невірного висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без належної оцінки всіх доказів, наявних в матеріалах справи.

Стверджує, що ОСОБА_2 вчинив дане правопорушення умисно, оскільки усвідомлював протиправний характер своїх дій і бездіяльності, які полягали в порушенні вимог фінансового контролю, та свідому допускав настання шкідливих наслідків.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст. 7, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема з 26 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст.294 КУпАП (з урахуванням внесених до неї змін від 14.10.2014 року), постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, у вищезазначеній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів не входить.

За змістом ст.ст.7, 287 КУпАП прокурор має право на оскарження постанов по справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, а саме коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт. Однак, за правопорушення, пов'язані з корупцією, він не застосовується.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, ідеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.01.2018 року відносно ОСОБА_2, а тому у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, повернувши її прокурору.

Керуючись ч.5 ст.7, ст.287, ч.2 ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Кучеренка М.О. на постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.01.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.2 КУпАП та відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області Міняйло М.П.