Справа №591/1084/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 33/788/159/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 154 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1084/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 02 березня 2018 року, якою на

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку АДРЕСА_1

за ч.2 ст.154 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн. з конфіскацією собаки,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника - адвоката Сипленка О.В., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - адвокат СИПЛЕНКО О.В. просить скасувати постанову судді у зв'язку з відсутністю в діях його підзахисної складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, оскільки суддею безпідставно зроблено висновок про належність собаки саме ОСОБА_4, а не будь-якій іншій особі. Крім того, ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 02.03.2018 ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. з конфіскацією собаки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_4 порушила правила тримання собаки, а саме 14.02.2018 близько 08 год. 30 хв. за адресою м. Суми вул. Покровська біля буд.32 собака, яка належіть ОСОБА_4 породи дворняга, зростом 0,5 м, рижого кольору, вкусила ОСОБА_5, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді кусаної рани правої гомілки.

Вислухавши доводи захисника Сипленка О.В., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 032610 від 24.02.2018, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про те, що ОСОБА_4 порушила правила тримання собаки, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.154 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП, повістка, особі яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а згідно п.п.2 і 3 ст.278 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як зазначив у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 не була повідомлена про час та місце розгляду відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч.1 ст.285 КУпАП).

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_4 не була повідомлена про час і місце розгляду справи, при цьому, копію постанови судді суду першої інстанції вона отримала лише 12.03.2018, а тому, зважаючи на те, що вона не мала можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження даного рішення судді підлягає поновленню, оскільки він був пропущений ОСОБА_4 з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що постанову суддею суду першої інстанції було винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки ОСОБА_4 не має на утриманні будь-якої собаки і правопорушення, передбачене ч.2 ст.154 КУпАП не вчиняла, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 032610 від 24.02.2018, 14.02.2018 о 08 год. 30 хв. за адресою м. Суми вул. Покровська біля буд.32 собака, яка належіть ОСОБА_4 породи дворняга, зріст 0,5 м, рижого кольору, вкусила ОСОБА_5, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани в/з правої гомілки.

Разом з тим, згідно положень ч.2 ст.154 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених ч.1 цієї статті.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною і її диспозиція лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки осіб щодо тримання собак, встановлені відповідними правилами на адміністративній території певного населеного пункту.

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов'язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов'язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Так, на території м. Суми вказані вище правовідносини регулюються «Правилами утримання тварин у місті Суми», затверджених рішенням Сумської міської ради від 19.08.2015 за № 4734-МР, а також ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Європейською конвенцією про захист домашніх тварин, і встановлюють на цій території єдиний порядок їх утримання та поводження з ними, визначають права і обов'язки фізичних та юридичних осіб, що утримують тварин, а також забезпечення контролю в цій сфері. У відповідності до ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на конкретну норму Правил утримання тварин у м. Суми, ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Європейської конвенції про захист домашніх тварин, що є обов'язковою складовою об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, суддя суду першої інстанції визнала ОСОБА_4 винною у порушенні правил тримання собаки та вчиненні вказаного вище правопорушення, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, і наклала на останню відповідне адміністративне стягнення, визначене санкцією цієї частини статті, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

При цьому, слід враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 032610 від 24.02.2018 є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері утримання тварин (ст.ст.254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 032610 від 24.02.2018 складений без дотримання вимог закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

За таких обставин, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норми матеріального права та порушення норми процесуального права, а апеляційна скарга захисника - задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, то вони також заслуговують на увагу і підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу, який би об'єктивно свідчив про належність вказаної у протоколі собаки саме ОСОБА_4, а не іншій людині чи взагалі відсутність у цієї тварини господаря.

Як було встановлено під час апеляційного розгляду даної справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 в силу свого віку (80 років) має фізичні вади здоров'я (поганий зір, ледве рухається, цукровий діабет тощо) та вже близько двох років взагалі не виходить на вулицю, а з домашніх тварин має лише кота, що підтвердили в судовому засіданні як захисник ОСОБА_3, так і свідок ОСОБА_6, яка здійснює догляд за ОСОБА_4 на прохання сина останньої.

Свідок ОСОБА_6 також пояснила апеляційному суду, що будинок, де мешкає ОСОБА_4, має три власника, двір прохідний і там завжди постійно хтось ходить, але у дворі вказаного будинку відсутні будь-які натяки на утримання собак.

Вказані показання свідка не суперечать і письмовим поясненням потерпілого ОСОБА_5, згідно яких, коли він проходив повз буд.32 по вул. Покровській, то вибігло три собаки, одна з яких вкусила його за праву ногу. Кому належить ця собака потерпілий не вказав.

Письмові пояснення ОСОБА_4 про належність собаки апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються будь-якими доказами. При цьому, взагалі викликають обґрунтовані сумніви належність підписів саме ОСОБА_4, так як остання майже не бачить і не здатна самостійно читати документи, а також заперечує (зі слів свідка ОСОБА_6) факт спілкування з працівником поліції.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. визначив, що «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», а тому безпосередні показання свідка ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції мають більше значення для визначення вини ОСОБА_4 у порушенні правил утримання собак, ніж її сумнівні письмові пояснення.

Решту зібраних доказів, зокрема таких як письмові пояснення потерпілого (а.с.5) і консультативний висновок міського лікаря-рабіолога (а.с.7), апеляційний суд вважає недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч.2 ст.154 КУпАП через відсутність взаємозв'язку цих доказів з протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями ОСОБА_4

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні під час апеляційного розгляду встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_4 дій направлених на порушення правил утримання собаки.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ст.9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як передбачено ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey)

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому це судове рішення підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, а справа на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Сум від 02.03.2018.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_4 - скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.