АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/5941/17 Суддя 1-їінстанції: Чижиченко Д.В.
Провадження № 33/790/263/18
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3, його захисника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргоюКриворучко Р.В. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 201254 від 01.10.2017 року було встановлено, що 01.10.2017 року о 04:54 у м. Харкові на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Озерянська водій ОСОБА_3 керував автомобілем Рено Меган, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах з порожнини рота, почервоніння очей, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров'я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 26.12.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, та просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що копію постанови було отримано лише 11.01.2018 року та апеляційну скаргу подано 21.01.2018 року через засоби поштового зв'язку.

В апеляційній скарзі вказує, що суддею суду першої інстанції в описовій частині оскаржуваної постанови на його думку було невірно вказано, що ОСОБА_3 від огляду в медичному закладі відмовився, оскільки через загальну канцелярію ним було подано письмові пояснення, і зазначено, що приладу Драгер він не довіряє, оскільки є сам лікарем, та від огляду у закладі охорони здоров'я насправді не відмовлявся а лише зазначав, що бажає скористатися послугами адвоката.

Такі самі обставини підтверджуються відеозаписом, за часом 05:38 год.

Вказує, що до матеріалів справи не було долучено відео запис починаючи з 05:38 по 06:30. При цьому відмічає, що о 06:30 з відеозапису вбачається, що працівники поліції підходять до машини, та нібито пропонують ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння, де взагалі не видно, чи є взагалі якась особа в автомобілі, тому вважає, що у судді суду першої інстанції повинні були з'явитись обґрунтовані підстави для сумнівів щодо пояснень свідків, які злісно не являлись за викликом до суду для підтвердження або спростування показів.

Вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки суддею суду першої інстанції не перевірені іншими доказами протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та рапорт, які вказані як докази його вини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_4, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що відповідно до змісту наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що дійсно ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою як технічного засобу так і у закладі охорони здоров'я, на що останній відмовився, обґрунтовуючи, що не довіряє технічному засобу, після чого сказав, що має намір порадитись з адвокатом. Працівники поліції не заперечували проти цього, але після сплину значного періоду часу адвокат не прибув, і працівниками поліції повторно було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, однак ОСОБА_3 зазначив, що є лікарем анестезіологом та взагалі вважає, що має привілеї щоб не спілкуватися з працівниками поліції, та повторно наполягав надати час для зв'язку з адвокатом, додавши що вважає огляд водія «корупційною схемою».

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння. При цьому, враховуючи що перебування в такому стані має певний проміжок часу, для проходження цього огляду не передбачена обов'язковість присутності адвоката, навіть, якщо водій наполягає на цьому.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Дії водія ОСОБА_3, який, як вбачається з оглянутого відеозапису, намагався затягнути час проходження огляду не надаючи на нього згоду під приводом ніби то прибуття адвоката, апеляційний суд оцінює як його фактичне ухилення від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Тверження апелянта, що працівниками поліції було повторно запропоновано пройти огляд біля автомобіля білого кольору, де не видно чи є там якась особа, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки сам ОСОБА_3 та його захисник не спростовували, що ОСОБА_3 о 06:30 год. 01.10.2017 року не перебував у салоні зазначеного автомобіля.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта, що суддею суду першої інстанції не було перевірено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського, апеляційний суд відкидає, оскільки як свідчить постанова, яка оскаржена, в судовому засіданні суду першої інстанції було допитано інспекторів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які дали пояснення щодо наявності винних дій ОСОБА_3 Крім того апеляційний суд відмічає, що зміст письмових пояснень свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення повністю співпадає з інформацією, яка міститься у відеозапису з нагрудних камер поліцейських.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що рішення суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про повнення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2017 року у відношенні ОСОБА_3 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик