АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, захисника ОСОБА_9., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано адміністративному стягненню на підставі ст. 36 КУпАП у виді штрафу в сумі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до постанови судді ОСОБА_1 18 квітня 2017 року о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Садова 25, буд. 10 (Садове товариство «Дніпровський 2») в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan» д/н НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 «б», 13.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Також ОСОБА_1 повторно протягом року, 18 квітня 2017 року о 18 год. 00 хв. по вул. Садова 25, буд. 10 (Садове товариство «Дніпровський 2») в м. Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_2, перебував в стані алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрити у зв'язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначає, що суддею не було дотримано при розгляді справи в суді та винесенні постанови вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП.

Також, апелянт вважає, що постанова судді обґрунтована лише протоколом про адміністративне правопорушенням та твердженням про те, що він нібито визнав себе винним в обох правопорушеннях.

Апелянт вказує на те, що під час розгляду справи свою вину він не визнавав, а навпаки, заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На думку апелянта, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що свідки, на яких суддя посилається в постанові не підтверджують факт його керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Апелянт вказує, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу "Драгер", оскільки не довіряв йому, бо інспектор поліції не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу. Поряд з цим, поліцейський не пропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров'я.

Також, апелянт вказує на те, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваній постанові не має жодного посилання на доказ, який підтверджує факт його повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, суд не визначив адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, пославшись на ч. 2 ст. 36 КУпАП, проте вказаний закон міг бути застосованим, на думку апелянта, лише після визначення судом адміністративного стягнення за кожне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, поясненняособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Оскаржуваною постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, проте в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому суддя апеляційного суду, керуючись ч. 7 ст. 294 КУпАП, переглядає постанову судді в межах апеляції щодо доведеності винуватості апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Також в межах апеляційного перегляду, відповідно до викладених в апеляції доводів та прохання, суддя апеляційного суду переглядає питання щодо правильності накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП та за правилами ст. 36 КУпАП.

Отже, висновок, викладений у постанові судді, про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), письмовими поясненнями ОСОБА_5 (а.с. 4), ОСОБА_6 і ОСОБА_4 (а.с. 5).

Так, ОСОБА_5 пояснювала, що 18 квітня 2017 року о 17.35 вона їхала по вул. Садовій в м. Києві автомобілем «Nissan» д/н НОМЕР_3, а назустріч їхав автомобіль НОМЕР_1. Коли автомобіль «Toyota» порівнявся з автомобілем «Nissan», то водій відкрив вікно і запитав у ОСОБА_5 як справи.

Як вказує ОСОБА_5, було видно, що водій автомобіля «Toyota» випив. Після цього водій автомобіля «Toyota» натиснув на газ і лівим крилом свого автомобіля зачепив задній бампер автомобіля «Nissan», яким керувала ОСОБА_5 Водій автомобіля «Toyota» назвався ОСОБА_1 і запропонував ОСОБА_5 вирішити питання про відшкодування збитків, проте домовленість про суму відшкодування досягнута не була, а тому ОСОБА_5 викликала поліцію.

Також ОСОБА_5 пояснила, що на місце ДТП приїхав друг водія автомобіля «Toyota», який дізнавшись про виклик поліції, попрохав ОСОБА_5 про те, щоб вона сказала, що за кермом був він, а не ОСОБА_1, але ОСОБА_5 відмовилась це робити.

Пояснення ОСОБА_5 були взяті до уваги суддею районного суду при визнанні ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і в цій частині постанова судді в апеляції не заперечується.

Про те, що ОСОБА_1 управляв автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердили своїми підписами свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Окрім того, до протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4, у яких вони також підтвердили обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7 заявив, що, на його погляд, ОСОБА_1 був тверезим, також стверджував, що ОСОБА_8 у його присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу "Драгер", вимагаючи при цьому якісь документи на вказаний прилад. Також свідок ОСОБА_7 повідомив, що у його присутності поліцейський не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі.

Одночасно з тим, свідок ОСОБА_7 підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції те, що він та його дружина своїми підписами підтвердили викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 обставини та давали відповідні письмові пояснення і при цьому не заперечив, що був свідком відмови ОСОБА_1 від проведення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння на пропозицію поліцейського.

З урахуванням наявних у справі доказів, суддя апеляційного суду не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_7 надані ним в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 був тверезим та обставин, за яких ОСОБА_1 пропонувалось проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, як такі, що спростовуються іншими доказами у справі.

Так, свідок ОСОБА_7, прізвище якого у протоколі про адміністративне правопорушення прізвище свідка зазначено, як ОСОБА_4, своїм підписом та письмовими поясненнями підтвердив обставини, викладені у протоколі, щодо управління ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Згідно з матеріалами справи, необхідність огляду на стан алкогольного сп'яніння виникла після того, як ОСОБА_1 допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_5, яка прямо вказувала на те, що водій автомобіля «Toyota» керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Вже після виклику поліції ОСОБА_5 прохали про те, щоб вона вказала, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля «Toyota», проте ОСОБА_5 на це не погодилась.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, на підставі якого ОСОБА_1 визнаний винним у ДТП під час якої пошкоджено автомобіль «Nissan», яким керувала ОСОБА_5

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнавав себе винним у вчиненні обох правопорушень, та не оскаржує постанову судді районного суду в частині рішення за ст. 124 КУпАП. Посилання апелянта на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції він заперечував винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є безпідставним, оскільки не підтверджується жодними даними.

Суддя апеляційного суду відмічає, що згідно з матеріалами справи, ні під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, ні в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 не вказував на те, що він не погоджувався на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу "Драгер", вимагав від поліцейських відповідні документи на цей прилад, а поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Така версія щодо проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння виникла лише в апеляційній скарзі ОСОБА_1 і не підтверджується наявними у справі доказами, окрім поясненнями свідка ОСОБА_7 Проте пояснення вказаного свідка надані в судовому засіданні апеляційної інстанції, не можуть бути взятими до уваги з огляду на те, що вони спростовуються його ж письмовими поясненнями, приєднаними до протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими пояснення ОСОБА_4 та письмовими поясненнями ОСОБА_5

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та відмову у проведенні огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку є необґрунтованими.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи даних про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 13 липня 2016 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 3400 гривень за правопорушення, вчинене 24 квітня 2016 року (а.с. 7).

За таких обставин суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом ч. 2 ст. 36 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення не ґрунтуються на обставинах справи та не відповідають вимогам вказаної статті.

Позаяк ОСОБА_1 вчинив два правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення розглядались суддею в одному провадженні одночасно, то суддя відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП правильно визначив стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На момент розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП не закінчились, а тому проханння, викладене в апеляції про закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення задоволено бути не може.

Під час розгляду справи суддею районного суду не допущено порушень вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, а тому суддя апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_1 про порушення суддею вимог процесуального закону.

Отже, суддя апеляційного суду не вбачає підстав для зміни чи скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає, законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська

Справа №33/796/1889/2017 Категорія: ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції Васалатій К.А.

Доповідач Ковальська В.В.