Справа № 308/2737/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне порушення за протоколом інспектора прикордонної служби ВПС «Ужгород» Чопського прикордонного загону відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст.204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2018 року інспектором прикордонної служби ВПС «Ужгород» Чопського прикордонного загону ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №168610 відносно ОСОБА_1, в якому зазначено, що 17.03.2018 року о 11 год. 00 хв. гр. України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону, на виїзд з України, в пункті пропуску «Ужгород», предявив на паспортний контроль паспорт громадянина ОСОБА_3 для закордонних поїздок серії BJ 2266050, тобто вчинив спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного для громадянина України документу, чим порушив вимоги ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадянами України» та ПКМУ №57 від 27.01.1995 року.

У судове засіданні ОСОБА_1 не зявився, хоча про час та місце розгляду справ був повідомлений належним чином. Згідно заяви від 17.03.2018 року, що міститься в матеріалах, ОСОБА_1 просить розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту вказаної статті та ч.4 ст.55 Конституції України випливає, що воля держави, спрямована на припинення протиправних дій, виражена досить чітко, тому що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки на підставах, установлених у законі. Якщо такі підстави відсутні або якщо вина особи у вчиненні діяння з цих підстав не доведена, особу не може бути піддано будь-якому заходу адміністративного стягнення.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст.248 КУпАП).

Згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної юрисдикції необхідно встановити, чи був учинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно з'ясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.

Під складом адміністративного проступку розуміють сукупність установлених законом суб'єктивних і об'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративний проступок. Структура складу містить у собі чотири елементи (підсистеми): 1)суб'єкт правопорушення; 2) об'єкт правопорушення; 3) суб'єктивну сторону; 4) об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність хоча б однієї ознаки, що характеризує суб'єкт, об'єкт, суб'єктивну сторону або об'єктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що це правопорушення не відбувалося.

Так, диспозицією ст.204-1 КУпАП передбачена відповідальність перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об'єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об'єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб'єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №168610 від 17.03.2018 відносно ОСОБА_1 не вбачається та не вказано жодної дії, вчиненої останнім, що підпадає під ознаки об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів, що подані ОСОБА_1 документи, при перетині державного кордону 17.03.2018 року у пункті пропуску «Ужгород» містять недостовірні відомості про особу ОСОБА_1 та є підробленими чи не дійсними, і такими, що не дають право перетнути кордон України.

Під час розгляду справи встановлено, що 17 березня 2018 року о 11 год. 40 хв. ОСОБА_1, як підставу для переміщення кордону, пред'явив на паспортний контроль паспорт громадянина ОСОБА_3 для закордонних поїздок серії BJ 2266050 від 26.02.2018 року, і такі його дії, кваліфіковано, як спроба незаконного перетинання державного кордону.

З письмових пояснень ОСОБА_1 та матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, а також громадянином ОСОБА_3, має паспорт громадянина ОСОБА_3 (а.с.7-10).

Законодавством України не передбачено відповідальність за подвійне громадянство, а громадянства України ОСОБА_1 у визначеному порядку не позбавлено, а тому у відносинах з Україною він залишається громадянином України, однак при цьому є громадянином ОСОБА_3.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що паспорт громадянина ОСОБА_3 BJ 2266050 від 26.02.2018 року, пред'явлений ОСОБА_1 є підроблений або містить недостовірні відомості, а тому сам факт пред'явлення документу, який є дійсним не може вважатись порушенням законодавства та не вважається порушенням правил та порядку перетинання державного кордону України.

У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 роз'яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.с.1, 3, ч.2 ст.19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до п.4.1 вказаного Рішення вказано, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Суд також звертає увагу на принципи Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997 року (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006 року), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учаcниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Оцінивши в сукупності всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч.1 п.1, 280, 283,-285, 287,-291 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В ИВ:

Провадження в справі про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4