Провадження № 33/792/74/18
Справа № 681/1781/17 Головуючий в 1-й інстанції Горщар А. Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретарів судового засідання Купельської Н.П., Пелюх О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в тому числі в режимі відеоконференцзвязку, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 23 листопада 2017 року о 17 год. 20 хв. в м. Полонне по вул. Лесі Українки,119, керував автомобілем «ЗАЗ-1102», номерний знак І2500РВ, в стані алкогольного спяніння, який зафіксовано у медичному закладі (висновок № 117 із результатом 1,2 ‰), чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2, просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, суд не дослідив всіх доказів в провадженні, не допитав свідків, прийшов до хибного висновку з приводу вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що при складанні протоколу були відсутні свідки, йому працівники поліції не пропонували пройти обстеження на місці зупинки, акт огляду у лікарні, який був покладений в основу доведеності його вини, був складений у відсутність свідків. При розгляді справи судом йому не було розяснено його право на захисника, чим суд порушив його право на захист.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не зявився, про місце, день та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, від нього не надходило заяв про відкладення апеляційного розгляду, поважних причин незявлення до суду не повідомив, в звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу в відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, необґрунтованості висновків суду першої інстанції, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові суду першої інстанції обставин, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказах.

23 листопада 2017 року поліцейським СРПП № 1 Полонського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_3 складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення (серії БР № 057578), в якому зазначено, що 23 листопада 2017 року о 17 год. 20 хв. в м. Полонне по вул. Л. Українки, 119, водій ОСОБА_2 керував авто НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, стан спяніння зафіксовано в Полонській ЦРЛ, від продуття на місці зупинки приладу «Драгер» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (а.с. 1). В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 не оспорював змісту протоколу, вказавши, що «23.11.17 в 17.35 год. керував автомобілем, перед цим випив 0,5 пиво».

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_2 проходив відповідний огляд на стан спяніння у Полонській ЦРЛ з використанням спеціальних технічних засобів, який проводився лікарем, під час якого було встановлено факт наявності алкоголю в видихуваному апелянтом повітрі 1,2 ‰, за наслідками якого був складений відповідний висновок, який підписаний апелянтом не був, оскільки він відмовився його підписувати. Вказані обставини підтверджуються даними висновку № 117 від 23 листопада 2017 року (а.с. 2), показаннями в апеляційному суді свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Доводи апелянта про неповне зясування судом таких обставин, не приймаються до уваги, зважаючи на факт встановлення перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, також в своїх власноруч викладених в протоколі поясненнях ОСОБА_2 не оспорював вживання ним спиртовмісних напоїв, вказав, що «23.11.17 в 17.35 год. керував автомобілем, перед цим випив 0,5 пиво» (а.с. 1).

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Твердження апелянта, що судом порушено його право на захист, а суд не дав йому змоги скористатись правовою допомогою адвоката, не можуть бути враховані апеляційним судом з наступних підстав.

Апелянт був ознайомлений з своїми правами та обовязками, передбаченими ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис у протоколі (а.с. 1). Йому згідно протоколу судового засідання судом розяснювались права, відомостей про його бажання скористатись правовою допомогою захисника протокол судового засідання не містить (а.с. 11). Не скористався своїм правом отримати допомогу захисника і під час апеляційного розгляду.

З пояснень свідка (працівника поліції) ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду видно, що ОСОБА_2 після зупинки виявив бажання пройти огляд саме в медичному закладі, тому його твердження про непроходження ним огляду на місці зупинки не вказують про недотримання поліцейськими порядку направлення особи на огляд та не вказують про наявність підстав для закриття провадження (зважаючи на добровільність проходження ним огляду в медичному закладі), про що апелянт просив апеляційний суд.

Положеннями «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 не передбачено обовязкової присутності двох свідків при проходженні огляду на стан спяніння в медичному закладі, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що відсутність свідків в лікарні вказує на проведення огляду з порушеннями, не відповідають вищевказаним положенням законодавства.

З показань свідків ОСОБА_4 (лікаря, що проводила огляд) та ОСОБА_5 (поліцейського, що направляв особу на огляд) в апеляційному суді видно, що ОСОБА_2 не вимагав у лікаря якихось документів на право проведення такого огляду, відмовився підписувати акт огляду без пояснення причини відмови. Підстав сумніватись в показаннях цих осіб апеляційним судом не знайдено, відтак такі доводи апеляційної скарги, як підстави для скасування постанови, на увагу не заслуговують.

Твердження апелянта, що того дня він не вживав спиртне, а пояснення в протоколі написав під впливом працівників поліції, не приймаються до уваги, зважаючи на зафіксований в медичному закладі стан спяніння (1,2 ‰ в видихуваному повітрі), докази написання пояснень під впливом працівників поліції відсутні. Тому його твердження, що він був абсолютно тверезим, а в поясненнях про вживання пива написав на прохання поліцейських, спростовується обєктивними доказами про перебування його в стані спяніння.

З врахуванням викладеного, підстав вважати покладені в основу доведеності його вини докази недопустимими доказами, про що вказує апелянт в своїй скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи, особу апелянта, який не працює, визнавав свою вину у вчиненому під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1