Справа №577/246/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/130/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, мешканець м. Конотоп Сумської області, вул. Північна, 51,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 20 грудня 2017 року о 23 годині 40 хвилин в м. Конотоп Сумської області по вул. Б. Хмельницького він керував транспортним засобом марки ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння рук, почервоніння обличчя), від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану ним постанову, постановити нову, якою визнати складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2017 року серії БД № 388487, незаконним через порушення його прав та вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» та відсутністю в його діях складу передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Крім цього, посилаючись на ч. 4 ст. 288 КУпАП, просив звільнити його від сплати державного мита за подання ним апеляційної скарги.

На переконання ОСОБА_3 оскаржувана ним постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, на підставі неповного зясування фактичних обставин справи, без надання відповідної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам справи, а також з порушенням ст. 33 КУпАП.

Так, на переконання апелянта викладені в протоколі обставини не відповідають дійсності, зупинка поліцейськими його автомобіля була без законних на те підстав, на місці зупинки його авто він проходив тест на стан алкогольного спяніння, який за його словами, не виявив у нього жодних ознак такого стану, після чого, поліцейський безпідставно склав відносно нього протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення без занесення до нього відомостей про проходження ним огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки. На пропозицію поліцейського він в поясненнях протоколу написав про те, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного спяніння з тих підстав, що дуже поспішав. Між тим, поліцейський не розяснив йому його прав та обовязків, а також наслідків такого запису в протоколі. Додані до протоколу пояснення свідків не відповідають дійсності, оскільки від проходження огляду він не вмовлявся, а копію протоколу ним отримано. Крім цього, апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про допит свідків і клопотанні про необхідність отримання ним відповідей на його скаргу щодо незаконних дій поліцейських. Як на порушення апелянт вказує і на зазначення в протоколі дати та часу судового розгляду, вважає що до повноважень поліцейського не входить такий обовязок, оскільки справи судом розподіляються в автоматичному порядку та їх призначення до розгляду здійснює суд.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив оскаржувану ним постанову скасувати, постановити нову, якою визнати складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення незаконним та встановити відсутність в його діях склад передбаченого ч.1 ст. 130 Куп АП адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи. Зазначені вимоги закону судом дотримані.

Як убачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об'єктивно оцінив добуті докази, з'ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.

Зокрема вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 388487 від 20.12.2017 року, складеному уповноваженою на те особою у відповідності до вимог закону, з якого вбачається те, що 20 грудня 2017 року о 23 годині 40 хвилин в м. Конотоп Сумської області по вул. Б. Хмельницького він керував транспортним засобом марки ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння рук, почервоніння обличчя), від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. В письмових поясненнях протоколу ОСОБА_3 особисто вказав: «Я, ОСОБА_3 відмовляюсь від проходження мед огляду у встановленому порядку, від керування відсторонили» (а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які вказують про те, що 20.12.2017 року в їх присутності відносно водія ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Правильність викладених в протоколі обставин свідки підтвердили своїми особистими підписами. Підстав їм не довіряти апеляційний суд не вбачає (а.с. 2).

З огляду на викладене та аналізуючи вказані докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним та беззаперечним.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині невідповідності викладених в протоколі відомостей фактичним обставинам справи, то їх слід визнати безпідставними з огляду на наявність в протоколі підпису останнього, яким той на переконання апеляційного суду, фактично висловив свою згоду з викладеним в протоколі змістом. Між тим, власноручно в поясненнях протоколу повідомив про свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння. При цьому, жодних відомостей про те, що він проходив будь-який огляд на місці зупинки його транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних пристроїв, останній не вказав, доказів на підтвердження таких доводів суду не надав, а тому підстав їм довіряти апеляційний суд не вбачає.

З тих же підстав, суд апеляційної інстанції не може погодитись із твердженнями апелянта про не розяснення працівниками поліції в ході складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП його прав та обовязків, оскільки вони спростовуються наявним в протоколі його підписом. При цьому, доводи апелянта про те, що зміст протоколу він фактично не читав, писав те, що йому вказали поліцейські, жодним чином не виключає наявність в його діях складу передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та тим більше не звільняє його від відповідальності за вчинене.

Також, апелянт не наводить жодних обґрунтувань своїм доводам в частині невідповідності пояснень свідків фактичним обставинам справи, не вказує в чому саме полягає така не відповідність, яким чином вона виключає його вину у вчиненому, чи як вплинула чи могла вплинути на результат розгляду справи. Між тим, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що вказані твердження апелянта були предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки перед судом той заявляв клопотання про виклик та допит даних свідків, однак таке клопотання було судом залишено без задоволення з підстав його необґрунтованості. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки апелянт ОСОБА_3 як в апеляційній скарзі так і в ході апеляційного перегляду справи не вказав обґрунтованих підстав не довіряти змісту викладених свідками пояснень.

Не може погодитись суд апеляційної інстанції і з висновками ОСОБА_3 про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про необхідність отримання ним відповідей на його скаргу щодо незаконних дій поліцейських, оскільки воно жодним чином не впливає на суть розгляду справи та у сукупності із іншими наявними в матеріалах справи доказами не перешкоджало у її розгляді.

Щодо тверджень апелянта про безпідставну зупинку поліцейськими його транспортного засобу, то по-перше вони не містять доказового підтвердження, а по-друге не спростовують доведеність його вини у вчиненому.

Також, слід визнати безпідставними і викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 твердження про те, що до повноважень поліцейського не входить такий обовязок, як зазначення в протоколі дати та часу судового розгляду справи, так як справи судом розподіляються в автоматичному порядку та їх призначення до розгляду здійснює суд, оскільки відповідно до Наказу від 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за № 1496/27941 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» протокол про адміністративне правопорушення має відповідну банкетну форму, в якій між іншого міститься графа про повідомлення особи про час, дату та місце розгляду матеріалів справи, з яким та ознайомлюється під підпис, після чого вказані матеріали передаються до суду з метою подальшого судового розгляду та при отриманні їх судом розподіляються між суддями за допомогою системи автоматизованого розподілу справ, що і було виконано судом першої інстанції (а.с. 3). Жодних порушень, як на тому наголошує ОСОБА_3, апеляційний суд не вбачає та вказані доводи не виступають підставою для скасування оскаржуваного ним судового рішення.

Враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_3, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вмотивованим та законним і не вбачає підстав для його скасування та закриття провадження у справі, як того просить ОСОБА_3, а тому, повинно бути залишено без зміни, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 без задоволення.

Щодо сплату державного мита за подачу скарги на постанову суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення, то відповідно до ст. 288 КУпАП особа, яка її подала дійсно звільняється від його сплати, як вірно вказав в своїй апеляційній скарзі апелянт, а тому суд апеляційної інстанції не уповноважений на його стягнення з ОСОБА_3 та його не стягує.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.