АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1005/2018 Постанова винесена суддею Лобановим В.А.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20 400 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 28 жовтня 2017 року о 12 год. 10 хв., повторно протягом року, керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2, по вул. Сабурова в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене

ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року скасувати та закрити провадження в справі.

Як вважає апелянт, висновок суду про те, що його вина у вчиненому правопорушенні доведена зібраними по справі доказами, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд, розглядаючи справу, значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, не повністю врахував всі його пояснення та доводи, зокрема і те, що він на вимогу поліцейського пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу «Драгер», показник якого становив 0,0 проміле, а тому вимога працівника поліції про проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі є неправомірною та не узгоджується з положеннями ст. 266 КУпАП.

При цьому, вказує, що поліцейськимне було виконано вимог ст. 265-2 КУпАП щодо відсторонення його від керування транспортним засобом та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик, натомість надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, що свідчить про відсутність у нього жодних ознак наркотичного сп'яніння.

Крім того, стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, оскільки, на відміну від протоколу наданого йому поліцейським, містить дописану частину статті, за якою він притягується до адміністративної відповідальності, а тому вважає, що поліцейським при складанні протоколу не було дотримано вимог ст. 256 КУпАП та порушено його законне право на захист.

Отже, ОСОБА_2 стверджує, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджується доказами, а тому й просить закрити провадження по справі.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та змісту судового рішення вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду цієї справи вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази, переглянув відеозапис з нагрудної камери поліцейського, та, за відсутності жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів або виклику і допиту в суді свідків, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

При цьому винуватість ОСОБА_2. у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 420965 від 28 жовтня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі викладено всі необхідні відомості визначені законом, зокрема і суть адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП - керування автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, з огляду на положення

п. 2.5 ПДР України.

При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та ОСОБА_2., якому були роз'ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України і

ст. 268 КУпАП, водночас будь-яких зауважень чи заперечень на дії патрульних поліцейських він у протоколі не вказав.

Та обставина, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказана ч. 2 ст. 130 КУпАП, а в його копії, наданій ОСОБА_2, відсутнє посилання на частину ст. 130 КУпАП, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_2, не може бути підставою визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому чітко визначено суть адміністративного правопорушення та пункт ПДР України, який порушив ОСОБА_2, дії якого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП після з'ясування наявності в його діях ознак повторності вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Зокрема, на обґрунтування визначеної кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 130 КУпАП до протоколу долучені докази про вчинення ОСОБА_2 повторно протягом року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у тому числі і судове рішення від

12 жовтня 2017 року, з якого слідує, що 02 вересня 2017 року ОСОБА_2 порушив вимоги

п.п. 2.4, 2.9(а) ПДР України, за що був підданий адміністративному стягненню (а.с. 2, 5, 27-28);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 28 жовтня 2017 року в м. Києві по вул. Сабурова, 9 від проходження огляду на стан сп'яніння та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 3);

- урапорті інспектора патрульної поліції, за змістом якого 28 жовтня 2017 року під час патрулювання екіпажем 0307 був зупинений по вул. Сабурова, 9 автомобіль НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, у водія були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, тремтіння кінцівок, нечітка вимова, але від проходження огляду у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку він відмовився в присутності двох свідків, отже стосовно водія ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 130 КУпАП (а.с. 4);

- у відеозаписі з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я (а.с. 23, 26).

Отже, суддя місцевого суду, врахувавши докази по справі, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та, з огляду на повторність таких дій, про доведеність вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу «Драгер», показник якого становив 0,0 проміле, а тому вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі є неправомірною і не узгоджується з положеннями

ст. 266 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я. А відтак відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 або ч. 2 (при встановленні ознаки повторності) ст. 130 КУпАП, і зазначене було роз'яснено ОСОБА_2, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, який був досліджений як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду.

Що стосується посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що поліцейськими не було виконано вимог ст. 265-2 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик, то такі обставини будь-яким чином не спростовують висновок судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 2 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу, але в резолютивній частині постанови допущено описку в частині визначення розміру стягнення в неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яка підлягає виправленню безпосередньо суддею місцевого суду.

За відсутності підстав для скасування постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року та закриття провадження в справі, як про це просить ОСОБА_2, його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко