Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/204/18
Єдиний унікальний № 310/8380/17 Головуючий в 1-й інстанції Троценко Т.А.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, 15.11.2017 року о 21 годині 03 хвилини ОСОБА_2 по вул. Консульській біля перехрестя з вул. Богуславського в м. Бердянську, керував автомобілем ЗАЗ Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, багаторечив, безпідставна зміна настрою), від проходження медичного огляду у медичному закладі на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився в КУ «БПНД» ЗОР, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій, у тому числі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року, вважаю, що воно не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як свідчать матеріали судового провадження, оскаржувана постанова була ухвалена суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 24 січня 2018 року /а.с. 21-22/.

12 лютого 2018 року на вказане судове рішення ОСОБА_2 вперше подав апеляційну скаргу, в якій заявляв клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року, як пропущеного з поважних причин /а.с. 24-27/.

За наслідками розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді від 24.01.2018 року, з посиланням на відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення /а.с. 32-33/.

Однак, незважаючи на це, 05.03.2018 року ОСОБА_2 повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій він знов просить поновити йому строк на оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року, при цьому, фактично посилаючись на ті самі причини, які, на його думку, позбавили його можливості подати апеляційну скаргу у передбачений ст. 294 КУпАП строк, що були зазначені апелянтом при поданні апеляційної скарги вперше /а.с. 43-47/.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були обєктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Так, зазначаючи у повторній апеляційній скарзі про те, що КУпАП не містить обмеження щодо повторної подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з інших підстав, апелянт при цьому, не послався на закон, яким передбачене право на повторне звернення з апеляційною скаргою на судове рішення, по якому він вже скористався правом на апеляційне оскарження.

Що стосується посилання апелянта на те, що суддею 24.01.2018 року була проголошена лише резолютивна частина оскаржуваної постанови, без розяснення порядку її оскарження, то воно спростовується змістом цієї постанови, з якої вбачається, що її повний текст був виготовлений та проголошений у день розгляду справи, а саме, 24.01.2018 року, при цьому, ОСОБА_2 та його захиснику адвокату ОСОБА_3, які були присутніми у судовому засіданні, були роз'яснені строк та порядок оскарження постанови судді від 24.01.2018 року.

Виходячи з того, що положеннями ст. 294 КУпАП передбачено апеляційне оскарження судового рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваній постанові судді та було розяснено, як ОСОБА_2, так і його захиснику ОСОБА_3, то посилання апелянта на несвоєчасне отримання ними копій оскаржуваної постанови, як на підставу пропуску строку на її апеляційне оскарження, є неспроможним.

Крім того, апелянт у скарзі посилається на низку нормативних актів, у тому числі, міжнародно-правових, на рішення Європейського суду з прав людини, які, як зазначив апелянт, гарантують право на доступ до суду.

Так, дійсно, право кожної особи на доступ до суду гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на те, що право доступу до правосуддя не є абсолютним, тому може бути обмежене національним законодавством держави.

Такий основоположний принцип верховенства права, як доступ до правосуддя, гарантований нормами ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

Отже, враховуючи, що розгляд справи здійснювався за участі ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, яким були роз'яснені строк та порядок оскарження постанови судді, вважаю, що у разі незгоди з прийнятим суддею рішенням, ОСОБА_2 ніщо не перешкоджало оскаржити його у встановлений законом строк самостійно або своєчасно звернутися за наданням юридичної допомоги до свого захисника професійного адвоката ОСОБА_3, проте, ОСОБА_2 не скористався наданим йому правом.

За таких обставин, виходячи з того, що доводи апелянта про необхідність поновлення йому строку на апеляційне оскарження вже були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і щодо них прийнято рішення, тобто, ОСОБА_2 вже реалізував своє право на звернення, а також, що зазначені апелянтом у повторній апеляційній скарзі обставини не можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку на оскарження, доходжу висновку про доцільність відмови у поновленні останньому строку на апеляційне оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року щодо нього.

Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути ОСОБА_2, як таку, що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і по якій судом апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Білоконев