Справа № 752/2811/18
Провадження №: 3/752/2219/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Єсауленко М.В., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, розлученої, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, -

встановив:

31.01.2018 р. приблизно о 18 год. ОСОБА_1, маючи намір на умисне вчинення дій психологічного характеру, знаходячись за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1, ображала неповнолітню дочку - ОСОБА_2, висловлюючись на її адресу нецензурними словами, погрожувала застосувати фізичне насильство, чим завдала шкоду психологічному здоров'ю останньої.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що між неї та донькою дійсно виникла сварка, під час якої вона образливо висловлювалася щодо доньки, погрожувала покарати фізично. Вважає, що таким чином вона виховує дочку. Також пояснила, що після того, як чоловік забрав дочку, дитина не бажає повертатися до дому.

ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 його колишня дружина, від шлюбу з якою вони виховують неповнолітню дочку ОСОБА_4, 2004р.н. Дитина з матір'ю проживають окремо. У нього з колишньою дружиною склалися неприємні стосунки з приводу того, що ОСОБА_1 не працює та чинить йому перешкоди у спілкуванні із дитиною, до якої агресивно ставиться. Також пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово примушувала дочку просити гроші у нього та інших родичів. При зустрічі дочка скаржиться на те, що матір зловживає спиртними напоями, при цьому може заподіяти їй тілесних ушкоджень, висловлюється образними та нецензурними словами. Йому відомо, що ОСОБА_1 неодноразово погрожувала дитині покінчить життя самогубством, якщо вона прийме рішення жити із ним.

31.01.2018р. йому зателефонувала донька, яка вимагала приїхати і забрати її, при цьому скаржилася на те, що мати кричить на неї і ображає, примушує просити у нього гроші. Він безпосередньо чув, як ОСОБА_1 кричить на дочку. Після того, як він приїхав, ОСОБА_1 вела себе спокійно, але ОСОБА_2 не бажала залишатися із матір'ю і він був вимушений викликати поліцію задля того, щоб забрати дочку у присутності свідків. Після цих подій його дочка декілька днів була пригнічена. Просила не залишати її з матір'ю. Розповіла про те, що конфлікти, під час яких мати кричить та висловлюється на її адресу образливими словами, принижує її, виникають досить часто. Через декілька днів у присутності працівника служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації його дочка склала відповідну заяву щодо неправомірних дій матері.

Допитаний в судовому засіданні інспектор СЮП ВП Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_5 суду пояснив, що протокол відносно ОСОБА_1 він склав на підставі заяв ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_6 суду пояснив, що при проведенні співбесіди зі ОСОБА_1 остання поводить себе неадекватно. На питання щодо її відносин із дитиною належним чином не реагує. Вимагає повернення дитини від батька. До подій, під час яких образила дитину, ставиться без належного розуміння. Вважає, що таким чином виховує дитину та має на це право.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Батьками неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Батьки розлучені. Дитина проживає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-22).

31.01.2018р. приблизно о 18год., ОСОБА_1, знаходячись за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1, висловлювалася на адресу неповнолітньої доньки нецензурними словами, що образило і принизило дитину, а також погрожувала застосуванням фізичних покарань.

Після зазначених подій дитина деякий час проживала разом із батьком, не бажаючи повертатися до матері.

06.02.2018р. ОСОБА_6 у присутності батька склала пояснювальну на ім'я начальника служби у справах дітей Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації, в якій зазначила що її мати - ОСОБА_1 її била, кричала, примушувала просити гроші у батька та інших родичів, ображала нецензурними словами (а.с. 18).

В.о. директора гімназії №59 ім. Бойченка, в якій навчається ОСОБА_6, повідомив начальника сектора ювенальної превенції ВП Голосіївського управління поліції, начальника служби у справах дітей Голосіївського району, начальника управління освіти про те, що адміністрації навчального закладу відомо про те, що 31.01.2018р. між ОСОБА_6 і матір'ю стався конфлікт, після якого дитина не бажає проживати із матір'ю і проживає разом із батьком (а.с. 11-12).

Психолого-педагогічна характеристика, надана адміністрацією навчального закладу, свідчить про те, що дівчина є тривожною, імпульсивною, замкненою, нестабільною, не організованою, не вміє самостійно вирішувати конфліктні ситуації. Мати не відвідує батьківські збори, уникає спілкування з класним керівником. Не дозволяє дочці відвідувати навчальні екскурсії. Родина перебуває на внутрішньогімназійному обліку. Досягнення ОСОБА_2 у навчанні є середнього та низького рівня (а.с. 13, 14, 16).

З даних рапортів працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 після подій 31.01.2018р. неодноразово зверталася до поліції з вимогами повернути дочку, забравши її від батька (а.с. 5-10).

Нормами, яки регулюють спірні правовідносини є Конституція України, Закони України «Про охорону дитинства» «Про запобігання та протидію домашньому насильству» тощо.

Згідно із ст.10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини в т.ч. від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють тощо.

Абз.3 п.1 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд приходить до висновку що ОСОБА_1 31.01.2018р., коли висловлювалася на адресу доньки нецензурними словами та погрожувала застосуванням фізичних покарань, діяла умисно, оскільки розуміла, що її слова та дії ображають і принижують дитину. Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство щодо свої дочки.

Відповідальність за вчинення домашнього насильства регламентується нормами статті 35 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України. Аналогічна норма міститься у статті 29 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч.1 ст. 1732 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого тощо.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, за ознаками вчинення домашнього насильства.

Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст.ст.34-35 КУпАП України, судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності вперше, не працює, малолітній вік потерпілої особи, відношення правопорушниці до подій, а саме відсутність щирого розкаяння у вчиненому, а також відсутність тяжких наслідків від її дій, суд вважає за доцільне застосувати відносно правопорушниці адміністративне стягнення у виді громадських робіт. Суд вважає, що така міра відповідальності відповідає вчиненому правопорушенню, і є такою, що відповідає меті адміністративного стягнення, встановленого ст. 23 КУпАП.

Окрім того, згідно ст.401 КУпАП зі ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 35 Закону України «Про охорону дитинства», абз.3 п.1 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 9, 27, 33-35, 401, ч.1 ст.1732, ст.ст. 276-280, 283-285 КУпАП, суд, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Єсауленко М.В.