АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/272/18
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргоюТомаша В.К. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 11.11.2017 року близько 12:20 ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ2101, державний номер 79-32 ХАУ в районі буд. 37 по вул. Іскринській в м. Харкові з явними ознаками алкогольного спяніння, що було засвідчено оглядом на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків із застосуванням спеціального приладу «AlkotestDrager 6820», відповідно до якого стан спяніння ОСОБА_3 склав 2.24 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить провадження відносно нього закрити на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що вперше дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 19.02.2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

В скарзі зазначає, що судом першої інстанції були порушені положення ст. 268 КУпАП, а саме розглянуто справу за його відсутності. Вважає, що на час розгляду справи апеляційним судом, строк накладання адміністративного стягнення вже минув, у звязку з чим просить закрити провадження по справі.

Вважає, що його огляд було проведено з порушеннями, а саме, тому, що газоаналізатор «Alkotest Drager 6820» не має допуску до роботи в МВС, а його результати не можуть бути прийняті судом. Також такий технічний засіб вимірював температуру +15 градусів, що зазначено в чековій роздруківці, що є не правильним. Також, вказаний технічний засіб не міститься в Переліку засобів, що використовуються для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху України.

Крім того вказує, що свідки, які залишили свій підпис в поясненнях, не насправді були свідками самої події та проходження огляду, і їх пояснення з юридичної точки зору є нікчемними, про що свідчать бланки, в яких невірно вказано «бланк заповнено власноруч», де видно що бланки заповнені однаковим почерком, що на його думку свідчить про те, що свідки лише залишили свій підпис не надаючи особистих письмових пояснень, і зазначає, що пояснення свідків, містять посилання про наявність у водія ознак спяніння, однак не вказано яких саме та у якого саме водія.

Вважає, що суддею суду першої інстанції було взято до уваги його особу, однак матеріали справи не мали жодних документів, які б характеризували його.

Посилається на те, що він є інвалідом 3-ї групи, до відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, автомобіль використовує задля заробітку, а позбавлення його права керування транспортними засобами ставить його та його сімю в скрутне матеріальне становище.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки матеріали справи про те, що ОСОБА_3 не був присутнім в судовому засіданні 09.02.2018 року, та відсутні данні про направлення йому копії постанови, тому повідомлені апелянтом причини такого пропуску є поважними, однак, не вбачаю підстав для задоволення апеляційних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був повідомлений про час та місце судового засідання шляхом надіслання смс-повідомлення, що також апелянт підтвердив і в суді апеляційної інстанції. Крім того, встановлено, що в заяві від 07.02.2018 року ОСОБА_3 просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи, у звязку з чим відкласти розгляд справи на 2 тижні (а.с. 17)

Однак, як вбачається з довідки про доставку смс-повідомлення, виклик до суду на 09.02.2018 року ОСОБА_3 отримав 30.01.2018 року (а.с. 16) та протягом 8 робочих днів до початку призначеного на 09.02.2018 року судового засідання жодного разу не ознайомився з матеріалами справи, і не прибув до суду з невідомих причин.

Тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати безпідставним рішення суду першої інстанції щодо можливості розгляду справи у відсутності ОСОБА_3

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння. Проведеним працівником огляду водія ОСОБА_3 встановлено, що він на момент огляду перебував в стані алкогольного спяніння, результат склав 2.24 проміле.

Посилання апелянта на те, що «Alkotest Drager 6820» ніби то не має допуску до роботи в МВС і результати його застосування не можуть бути прийняті в якості доказу його вини, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки апелянтом не було доведено, що такий прилад не пройшов сертифікацію та є не дозволеним для експлуатації. Згідно до наказу Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» Газоаналізатори Drager Alcotest, виробник Drager Safety AG&Co. KGaA, Revalstrasse 1, 23560 Lubeck, Німеччина мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014, у якого необмежений строк дії.

Посилання на те, що вказаним приладом відображено температуру повітря +15 градусів, хоча насправді температура була значно нижче, що на думку апелянта свідчить про несправність приладу апеляційний суд оцінює критично, оскільки цей прилад зберігався в салоні автомобіля теплому місці.

Доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків на його думку є нікчемними, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі пояснення засвідчені особистими підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і зміст їхніх пояснень, які викривають винні дії водія ОСОБА_3 повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах матеріали справи є власноруч викладені письмові пояснення ОСОБА_6, який також вказав, що водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номер 79-32 ХАУ в стані алкогольного спяніння.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, актом огляду на стан алкогольного спяніння, з результатами якого погодився ОСОБА_3, чековою роздруківкою результату огляду за допомогою технічного засобу Драгер 6820, результат якого встановив 2.24 проміле.

Апеляційний суд вважає, що таким доказам судом першої інстанції була надана повна та належна оцінка, та апелянт не надав суду достатньо підстав для їх спростування.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», практики Європейського суду, Конституції України, у тому числі, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2