Справа № 348/54/18
Провадження № 33/779/118/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Романко В.Н.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1українця, працюючого оперуповноваженим СКП Надвірнянського ВП ГУНП, українця, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, 18 грудня 2017 року о 23 год. 40 хв. в м. Надвірна, по вул. Шухевича Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «ВАЗ-2105» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння.

Судом було встановлено, що медичний огляд на факт вживання алкоголю проводився у встановленому законом порядку в Надвірнянській ЦРЛ (висновок № 244) і своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 Правил дорожнього руху України.

На вказану постанову суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що суд першої інстанції, не повідомивши його належним чином про розгляд справи, розглянув справу без його участі, неправильно встановив обставини справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що суд прийшов до безпідставного висновку про те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, оскільки в дійсності він транспортним засобом не керував і за кермом була інша особа.

Не заперечує, що він дійсно знаходився у стані алкогольного сп'яніння, оскільки був на дні народженні у родички в позаслужбовий час, однак вживав тільки ліки на спирту у зв'язку з тим , що хворіє гіпертонічною хворобою.

Вказує, що він дійсно проходив медичний огляд в лікарні, де в нього встановили стан алкогольного сп'яніння та виявили 0,38 проміле.

Вважає, що в протоколі невірно зазначено час вчинення адміністративного правопорушення, а при складанні протоколу порушено вимоги ст.259 КУпАП щодо місця складання протоколу.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи учасників судового провадження, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що він не був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, внаслідок чого було порушено його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП приймав заходи щодо повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи в суді першої інстанції і надіслав йому повістку про виклик до суду за останнім відомим суду місцем його постійного проживання.

Так, в матеріалах справи є в наявності відповідне рекомендоване повідомлення, яке містить дані про те, що ОСОБА_2 особисто отримав під розписку судову повістку про розгляд справи в суді.

За відсутності даних про наявність відповідного клопотання про відкладення розгляду справи, суд обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу за відсутності особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №394797 від 19.12.2017 р. ОСОБА_2 18 грудня 2017 року о 23 год. 40 хв. в м. Надвірна, по вул. Шухевича Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «ВАЗ-2105» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Медичний огляд на факт вживання алкоголю проводився в Надвірнянській ЦРЛ (висновок № 244). У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення стверджується, що своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 Правил дорожнього руху України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором поліції СРПП №3 у м.Надвірна ОСОБА_4, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

Зокрема, відповідно до вимог ст.256 КУпАП, якою врегульовано зміст протоколу про адміністративне правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом приймались заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи та перевірки доводів апеляції щодо невідповідності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що 18 грудня 2017 року він разом зі своїм напарником ОСОБА_5 у складі поліцейського екіпажу рухались в м.Надвірна по вул. Шухевича, коли побачили як назустріч рухається автомобіль з включеним дальнім світлом фар, який змусили зупинитись. Стверджує, що на момент зупинки вказаного транспортного засобу за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2, від якого відчувався запах алкоголю, у зв'язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Вказує, що ОСОБА_2 погодився пройти медичний огляд у медичному закладі, у зв'язку з чим був доставлений в Центральну районну лікарню Надвірнянського району. В результаті медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп'яніння з показником 0,38 проміле.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_5 та повністю підтвердив , що на момент зупинки транспортного засобу за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, пояснили, що бачили , як автомобіль НОМЕР_1, від'їжджаючи від кафе «Колиба», проїхав близько ста метрів та був зупинений поліцейськими. Стверджують, що за кермом транспортного засобу знаходився ОСОБА_2, який на вимогу поліцейських надав відповідні документи. Оскільки від водія було чути запах алкоголю, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці, однак останній висловив бажання пройти огляд у медичному закладі. За пропозицією поліцейських вони теж поїхали до медичного закладу в якості свідків, де було встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп'яніння.

Вищевказані показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю узгоджуються між собою в частині обставин, вчиненого адміністративного правопорушення та відповідають даним протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у зв'язку з чим працівники патрульної поліції та патрульні машини оснащені камерами (відеореєстраторами), записи з яких дають можливість повно, всебічно і об'єктивно з'ясувати обставин справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи з відеореєстратора відповідної патрульної машини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис, зроблений з відеореєстратора патрульного транспортного засобу поліцейського екіпажу, відповідно до якого поза всяким розумним сумнівом доводиться той факт, що на момент зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ-2105» д.н.з. НОМЕР_1 ним керував ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги , просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки суд прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, стверджує, що перебуваючи в кафе «Колиба» на дні народження своєї родички в позаслужбовий час він не вживав спиртні напої, а випив настоянку глоду, оскільки страждає на гіпертонічну хворобу. Крім того, стверджує, що залишаючи кафе він не керував транспортним засобом, а за кермом знаходилась його знайома ОСОБА_8

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердили доводи ОСОБА_2 про те, що останній, залишаючи кафе «Колиба» на автомобілі, знаходився на місці пасажира, а транспортним засобом керувала жінка.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що показання вищевказаних свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, в тій частині, що останній не керував транспортним засобом, не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються сукупністю інших доказів по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відеозаписом з відео реєстратора поліцейського екіпажу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції за згодою сторони захисту було досліджено копію пояснення ОСОБА_2 від 19.12.2017 року, яке було надано старшому інспектору з ОД ВІЩС УКЗ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11

В своїх поясненнях ОСОБА_2 підтвердив факт надання вищевказаного пояснення, в якому він дійсно вказав, що випивши близько 150 гр. самогонки він в подальшому керував транспортним засобом. Вказує, що такі пояснення він надав вимушено, через тиск на нього та запевнення в тому, що вказані пояснення не нашкодять йому в подальшому.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2, стосовного того, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше були наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов'язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» .

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях , які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням. справа «ОСОБА_12 проти Сполученого Королівства».

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права на мовчання не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_2 в добровільному порядку пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі саме як водій транспортного засобу.

Відповідно до вимог п.2.9а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.266 ч.2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 стосовно того, що огляд на стан алкогольного сп'яніння було проведено з істотним порушенням вимог ст.266 КУпАП, оскільки під час перевірки вищевказаних доводів апеляції не було виявлено порушень встановленого законом порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, поза всяким розумним сумнівом підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про необхідність закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя: О.П. Васильєв