Справа № 428/2206/18
Провадження №3/428/616/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевої М.О.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕН 902476 виданий 19.10.2012 року Сєвєродонецьким МВ УМВС в Луганській області, приватного підприємця, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БР № 245440 від 21.02.2018 року, 21.02.2018 року о 05 годині 35 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Центральному водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою Алкотестеру «Драгер» та у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 21.02.2018 року він разом зі своїм товаришем ОСОБА_3 та колишньою дружиною ОСОБА_4, рухалися в транспортному засобі OPEL Vivaro, при цьому за кермом був ОСОБА_3. Вони зупинилися біля ТЦ «Кредо», ОСОБА_3 пішов переодягатися додому, а вони з колишньою дружиною залишилися в транспортному засобі. В цей час до них під'їхали працівники поліції, попросили документи та почали казати, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння та запропонували пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння, проте він відмовився, оскільки транспортним засобом не керував. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні просила закрити провадження у даній адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому інспектор взводу №2 роти УПП в Луганській області лейтенант поліції ОСОБА_5 пояснив, що 21.02.2018 року він у складі екіпажу патрульної поліції здійснював патрулювання м. Сєвєродонецька. Проїжджаючи по пр. Хімків ними був помічений транспортний засіб «OPEL Vivaro», який стояв біля ТЦ «Кредо». Його напарник підійшов до вказаного транспортного засобу і повідомив, що останній стоїть у невстановленому місці та запропонував йому від'їхати. Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння та запропоновано пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння на що водій відмовився, мотивуючи тим, що він не керував транспортним засобом. Після чого у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що 21.02.2018 року приблизно о 06 годині ранку їхали по пр. Центральному в м. Сєвєродонецьку та на перехресті з пр. Хіміків та був зупинений працівниками поліції, при цьому інспектор попросив його бути свідком. В його присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, після чого він розписався та поїхав. Він не знає чи перебував ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 21.02.2018 року близько 06 години він їхав на роботу та йому працівники поліції запропонували бути свідком. Він побачив ОСОБА_1, який на вигляд був тверезий, та в його присутності останній відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що у лютому 2018 року, точну дату вона не пам'ятає, приблизно о 05 годині ранку, їй зателефонував її колишній чоловік та запропонував підвезти її на роботу, на що вона погодилася. Через деякий час ОСОБА_3 заїхав до неї разом з ОСОБА_3, при цьому за кермом автомобіля був ОСОБА_3. По дорозі вони заїхали в ларьок, який знаходиться біля ТЦ «Кредо», щоб купити сигарети. ОСОБА_3 пішов додому, оскільки йому необхідно було перевдягнутися, а вони зі ОСОБА_4 сиділи в машині пили каву та розмовляли. Потім ОСОБА_3 вийшов щоб купити сигарети, в цей час до них підійшли працівники поліції. Оскільки їй було потрібно на роботу, вона сказали ОСОБА_4, що далі піде пішки та пішла, що було далі їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 21.02.2018 року він разом із ОСОБА_4 та його колишньою дружиною ОСОБА_4, рухалися на автомобілі OPEL Vivaro, при цьому за кермом зазначеного автомобіля був він. Зупинилися біля ТЦ Кредо, ОСОБА_3 зі своєю колишньої дружиною почали з'ясовувати стосунки, а він пішов додому переодягнутися, оскільки живе неподалік. Коли він повернувся, то на місці їх зупинки вже були працівники поліції. Того дня ОСОБА_3 транспортним засобом не керував, за кермом автомобіля ОСОБА_4 був він.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, інспектора Онопко Є.С., свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якої зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України Пунктом водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 245440 від 21.02.2018 року, 21.02.2018 року о 05 годині 35 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Центральному водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою Алкотестеру «Драгер» та у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння обґрунтована саме тим, що він не керував транспортним засобом.

Пояснення ОСОБА_1 в цій частині повністю співпадають з поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які не викликають у суду сумнівів, оскільки узгоджуються з матеріалами справи, а доказів які б спростовували вказані пояснення суду не надано.

В якості доказів даного правопорушення, крім показань поліцейського, свідків, надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На відеофайлах зафіксовано, як службовий автомобіль патрульної поліції підїхав до автомобіля марки «OPEL Vivaro», що стояв біля торгівельного центру. При цьому працівники патрульної поліції дають вказівку відігнати автомобіль в інше місце, на що ОСОБА_1, виконуючи вимогу поліцейських, погоджується.

Провокацією вчиненні протиправних дій визнається ситуація, коли посадова особа поліції підбурює (провокує) виконавця на вчинення протиправних дій з метою його подальшого викриття.

Таким чином, інспектор поліції навмисно, провокуючи ОСОБА_1, дав вказівку керувати транспортним засобом, незважаючи на підозру перебування останнього у стані алкогольного спяніння.

Натомість, як вбачається з показів самого ОСОБА_1 та допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_3, 21.02.2018 року саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом «OPEL Vivaro».

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 лише підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а не керування ним транспортним засобом, що не заперечував сам ОСОБА_1 під час судового розгляду та його відмова була обумовлена незгодою з тим, що на думку працівників патрульної поліції, саме він керував транспортним засобом. Цей факт він категорично заперечує.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан спяніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, факт керування транспортним засобом 21.02.2018 року ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_9 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі та перевірених судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_1 та пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 про те, що не ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_3 керував транспортним засобом «OPEL Vivaro» при обставинах, встановлених судом., 21.02.2018 року в м. Сєвєродонецьку до його зупинки. Тому суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова