АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/97/18 Головуючий І інстанції -
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

захисника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 17.11.2017 року складений протокол відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БР № 197820, 17.11.2017 року о 00-05 год. в м. Харкові по проспекту Московському, 279-А, водій ОСОБА_3, керував транспортним засобом «Citroen C-Elysee» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоров'я (КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер) відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Накладене адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Зазначає, що 17.11.2017 року о 00-00 год. керував автомобілем «Citroen C-Elysee» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Московському був зупинений працівниками поліції. Не пояснивши причини зупинки, поліцейські стали стверджувати, що ОСОБА_3 знаходиться і керує автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Без присутності свідків запропонували пройти обстеження на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер».

Зазначає, що став заперечувати ці факти і відмовився лише від запропонованого проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер».

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції вилучили посвідчення водія і видали тимчасовий дозвіл на право керування. Копію протоколу не надали, від керування транспортним засобом не відсторонили.

Посилається, що суд першої інстанції безпідставно не допустив до участі у розгляді справи представника за довіреністю ОСОБА_5 В порушення ст. 268 КУпАП відхилив клопотання про відкладення розгляду справи з метою можливості укладення договору з адвокатом, чим порушив право на захист.

Районний суд не звернув уваги, на те що матеріали справи не містять доказів законності його зупинки, пояснення свідків написані не власноруч, і не зі слів свідків.

Просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року, призначити новий розгляд у Апеляційному суді Харківської області. Викликати до суду працівників поліції, вистрибувати відеозапис з реєстратора працівників поліції, викликати в судове засідання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника адвоката ОСОБА_4, які апеляційну скаргу підтримали, допитавши працівників поліції ОСОБА_8, ОСОБА_9, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 197820 від 17.11.2017 року складений саме за відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоров'я (а.с. 1).

Відмова водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, крім протоколу, також підтверджується:

- поясненнями гр. гр. ОСОБА_7, ОСОБА_6, які були свідками відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 1, 3-4).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_3 таким правом скористався, протокол підписав, пояснень не надав, заперечень, зауважень при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу, незаконне залучення свідків, відмову в направленні для огляду в заклад охорони здоров'я не заявляв (а.с. 1).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони працівників поліції або свідків було упереджене ставлення.

Заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення в порядку передбаченому ст. 267 КУпАП ОСОБА_3 не оскаржував.

Поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 197820 від 17.11.2017 року відносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

При апеляційному перегляді постанови районного суду ОСОБА_3 пояснив, що 17.11.2017 року при складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього свідки до нього не підходили, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу він дійсно відмовився, однак працівниками поліції всупереч інструкції не доставлено його до закладу охорони здоров'я. Не відсторонення його від керування транспортним засобом свідчить про незаконність дій поліцейських.

Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 пояснив, що працівники поліції не видали ОСОБА_3 направлення для проходження огляду та не доставили до закладу охорони здоров'я для проведення медичного огляду лікарем. Поліцейські не відсторонили ОСОБА_3 від керування транспортним засобом, що свідчить про те, що ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Належним чином не забезпечили свідками підтвердження відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, свідки підписали те, що вимагали працівники поліції. Посилався на порушення поліцейськими вимого ст. ст. 409, 412 КПК України, зазначив, що поліцейськими вчинено проти ОСОБА_3 злочин.

При апеляційному перегляді постанови районного суду задоволено клопотання ОСОБА_3 про витребування з Національної поліції відеозапису з нагрудних камер поліцейських.

Згідно відповіді заступника начальника ОСОБА_10 від 23.03.2018 року відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які знаходилися на місці події під час оформлення адміністративного матеріалу від 17.11.2017 року відносно ОСОБА_3 видалені з архівів відділу зв'язку та телекомунікацій УПП в Харківській області ДПП у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 53).

За клопотанням ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово викликалися свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, однак останні на виклики суду не явилися, про причини неявки в судові засідання апеляційний суд не повідомили.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

При апеляційному перегляді за клопотанням ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 допитані поліцейські, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3

Лейтенант поліцій ОСОБА_8 пояснив, що 17.11.2017 року складав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3

Під час патрулювання було виявлено автомобіль, який виїжджав з вул. дванадцятого квітня проти напрямку руху, тобто з порушеннями ПДР України. Зупинивши транспортний засіб було виявлено водія ОСОБА_3, який знаходився з ознаками алкогольного сп'яніння.

Водієві було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» на що ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків. На пропозицію пройти огляд в закладі охорони здоров'я за адресою м. Хареків, вул. Шевченка, 26 ОСОБА_3, також відмовився.

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення, транспортний засіб яким керував ОСОБА_3 залишений на місці зупинки. Необхідності затримувати транспортний засіб не було, оскільки автомобіль був припаркований без порушення ПДР України.

Також, повідомив суду, що ОСОБА_3 викликав таксі та повідомив поліцейським, що їде додому.

Лейтенант поліцій ОСОБА_9 пояснив, що 17.11.2017 року при патрулюванні зупинено транспортний засіб, у водія ОСОБА_3 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння. В присутності двох свідків було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер». Водій ОСОБА_3 відмовився, за наслідками чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідають обставинам та матеріалам справи.

Пояснення ОСОБА_3 про незаконність дій поліцейських та посилання адвоката ОСОБА_4 про вчинення проти ОСОБА_3 злочину не підтверджено жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні відомості відповідно до ст. ст. 55, 56, 214, 215 КПК України про звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з заявою про вчинення поліцейськими проти нього злочину, на який він посилається.

Відповідно до вимог ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на час розгляду справи районним судом та апеляційним судом жодній особі не вручено.

Посилання адвоката на порушення поліцейськими вимог ст. ст. 409, 412 КПК України є помилковими, оскільки зазначені положення статей регулюють підстави для скасування або зміни судового рішення апеляційної інстанції (ст. 409 КПК України) та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України).

Чинний КУпАП не передбачає застосування аналогії права, є спеціальним законом, крім іншого, регулює порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення (Розділ ІV).

Не відсторонення ОСОБА_3 від керування транспортним засобом не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні працівники поліції пояснили, що в них були відсутні підстави для затримання транспортного засобу оскільки автомобіль був припаркований без порушень ПДР України.

Залишення транспортного засобу на місці зупинки не суперечать вимогам ч. 3 ст. 265-2 КУпАП, яка передбачає, що у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Доводи апеляційної скарги, як на підставу скасування постанови, у зв'язку з тим, що суд першої інстанції безпідставно не допустив до участі у розгляді справи представника за довіреністю ОСОБА_5, в порушення ст. 268 КУпАП відхилив клопотання про відкладення розгляду справи з метою можливості укладення договору з адвокатом, чим порушив право на захист не можуть свідчать про порушення районним судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Частина 2 ст. 271 КУпАП передбачає , що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою

нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

З урахуванням тлумачень, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-р/п: (справа 1-17/2000), за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника).

Конституційний Суд України зазначив, що "кожен є вільним у виборі захисника

своїх прав", в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА_12 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

В зазначеному рішенні Конституційний Суд України навів визначення видів суб'єктів надання правової допомоги:

- державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо);

- адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний

професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України);

- суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України;

- об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і

свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5не надано доказів своїх повноважень, як захисника або доказів в підтвердження наявності своїх повноважень на надання правової допомоги за законом особисто чи за дорученням юридичної особи.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», заява № 27004/06 суд зазначив, що особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia), заява № 17182/07, п. 21, з подальшими посиланнями).

Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 29, Series A № 237 B) (п. 52 зазначеного рішення ЄСПЛ).

З огляду на відсутність у ОСОБА_5 повноважень як захисника ОСОБА_3 допущення його до розгляду справи про адміністративне правопорушення суперечило б вимогам чинного законодавства.

В ст. 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 перебувають в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова з 24.11.2017 року районний суд обґрунтовано розглянув справу за участю ОСОБА_3, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП та відхиляючи клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи навів мотиви в описовій частині постанови.

Процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання, при укладанні довіреності від 23.11.2017 року ОСОБА_5 мав роз'яснити зміст та обмеження законодавством своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не зазначено.

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Підстав для скасування або зміни постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298, 317 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко