Справа № 504/768/18
Провадження № 3/504/420/18
П О С Т А Н О В А

29.03.2018смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В. К., розглянувши матеріали, які надійшли з Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

Сільський голова Олександрівської сільської ради,

Лиманського району Одеської області,

фактично проживає та зареєстрований за адресою:

Одеська область, Лиманський район,

с. Олександрівка, вул. Лугова, 19

за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст.212-3 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Головний спеціаліст відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 06.03.2018 року склав протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксований факт неправомірної відмови в наданні інформації Олександрівським сільським головою Лиманського району Одеської області ОСОБА_1 на звернення ОСОБА_3 від 16.11.2016 року.

Зокрема, 16.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області із запитом на інформацію.

Листом від 02.12.2016 року Олександрівська сільська рада Лиманського району Одеської області №ср-02-17/712 продовжила термін розгляду звернення.

Сільська рада надала відповідь від 28.12.2016 року № ср-02/17/74, в якій зазначено, що ідентифікувати земельну ділянку можливо за юридичною адресою або за кадастровим номером земельної ділянки, запит не містить даної інформації та рекомендувала відобразити дану інформацію для ідентифікації земельної ділянки яку запитує заявник у запиті.

17.01.2017 року до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло колективне звернення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з приводу порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» з боку посадових осіб Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, та із вимогою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

За результатами розгляду цього самого колективного звернення, 06 березня 2018 року складено даний протокол про адміністративне правопорушення.

Як зазначає особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

На думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилась, подала заяву про те, що свою вину в інкримінованому їй адміністративному правопорушення не визнає, вважає звинувачення безпідставними, просила закрити справу за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, просила справу розглядати у свою відсутність.

Дослідивши матеріали справи суддя дійшов до наступного висновку:

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому в контексті проголошених ст.ст.3,8 Конституції України, принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Відповідно до положення ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

На переконання судді «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.212-3 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

За правилом п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по адміністративній справі не може бути розпочато, при закінченні строків, передбачених ст. 38 КУпАП, згідно з якою в справах, про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Разом із тим, суддя зауважує, що згідно з приписами ст.251, ст.254 та ст.257 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.212-3 КУпАП, є не тільки доказом, але й документом на підставі якого починається провадження у справі про адміністративне правопорушення і, у подальшому суд (суддя) розглядає це саме провадження, тобто, протокол є підставою для притягнення особи до відповідальності.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, адміністративне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1, було вчинено 21.11.2016 року.

Про факт вчинення винного діяння, у вигляді неправомірної відмови заявнику у наданні відповідної інформації ОСОБА_1, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини стало відомо із колективної заяви (зазначена вище) ще у січні 2017 року.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою Секретаріату тільки 06.03.2018 року, тобто задовго після закінчення, передбачених ст.38 КУпАП строків.

Складення протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, беззаперечно вказує на його недопустимість як доказу у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, та на незаконність цього самого протоколу, як підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному

дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, враховуючи те, що згідно з матеріалами справи, 06.03.2018 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 28.12.2016 року ОСОБА_1, будучи Головою Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, неправомірно відмовила в наданні інформації на запит ОСОБА_3 від 16.11.2016 року, суддя приходить до висновку, що адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 взагалі не могло бути розпочате в звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення вже на момент складання протоколу.

Вказане дозволяє судді констатувати, що не зясованими залишились питання, щодо наявності події правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, що дає апеляційному суду підстави дійти до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення в її діях.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 38, ч.2 ст.212-3, п.1 ч.1 ст. 247, 256, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за частиною 2 статті 212-3 КУпАП, - закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя В.К. Барвенко