Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/314/17
Провадження № 3-в/650/19/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Хомик І.І. розглянувши заяву про відвід судді Хомик І.І. по заяві про відстрочку виконання постанови від 11.05.2017 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Хомик І.І. знаходиться заява про відстрочку виконання постанови від 11.05.2017 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Однак представник-адвокат ОСОБА_2 в інтересах довірителя ОСОБА_1 заявив відвід судді Хомик І.І., з метою збереження принципу справедливості і неупередженості щодо вирішення питання по суті по справі про адміністративне правопорушення № 650/314/17 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП щодо відстрочки виконання постанови від 11.05.2017 року.

Однак дослідивши заяву про відвід, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про відвід виходячи з наступного.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «самовідвід судді» та порядку розгляду заяв про самовідвід. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вказане, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, суддя вважає, розгляд заяви про самовідвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.

Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; Мікаллеф проти Мальти, п. 93). ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб'єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб'єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об'єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; П'єрсак проти Бельгії, п. 30; Грівз проти Сполученого Королівства, п. 69). Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об'єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об'єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб'єктивний тест). Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).

Однак, як вбачається із заяви належного обґрунтування підстав для відводу головуючому судді у заяві не вказано.

Тому вимога про відвід головуючому судді не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 268, 271 КУпАП України, практикою ЄСПЛ, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про відвід судді Хомик І.В. по заяві про відстрочку виконання постанови від 11.05.2017 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.І.Хомик