постанова набрала чинності ___________20____р.

може бути пред'явлена до ___________20____р.

Справа № 665/166/18

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

прокурора Шульги О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області протокол о/у Херсонського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, одруженого, працюючого старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2018 року о/у Херсонського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1, 3, 28 ЗУ «Про запобігання корупції», ЗУ «Про національну поліцію», постанови КМ «Про затвердження Положення про Національну поліцію», «Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України» та ст..ст.254-256 КУпАП складено адміністративний протокол №3/2018 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2, обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, згідно ст.. 1, підпунктом «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи субєктом декларування та відповідальності за правопорушення, повязаного з корупцією, 10.10.2017 року набув право власності на однокімнатну квартиру №43, загальною площею 42.1 кв.м., яка розташована по вул. Грушевського, 89 в смт. Чаплинка Херсонської області, загальною вартістю 251 969 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, та в порушення ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» станом на 06 лютого 2018 року не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані. Тим самим ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП неповідомлення особою про суттєві зміни у майновому стані.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що 22 грудня 2016 року він уклав кредитний договір №7943-к, відповідно до якого обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надав кредитні кошти в сумі 200 тис. грн.. на будівництво квартири, перерахувавши їх на рахунок забудовника відповідно до акту виконаних робіт. Відомості щодо отримання даних коштів ним було зазначено у декларації за 2016 рік. Він є членом цього житлово-будівельного кооперативу та отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 10.10.2017 року відомості щодо цієї квартири були внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак йому не було відомо про внесення цих даних до реєстру, оскільки особисто він їх не вносив; за письмовим дорученням вказані відомості вносив представник житлово-будівельного кооперативу «Білий дім». В подальшому 14.11.2017 року було укладено договір Іпотеки за умовами якого він зобовязувався повернути у строк до 14.11.2037 року кредитні кошти в розмірі 200 тис. грн. зі сплатою 3% річних, що було надано на будівництво житла по вул. Грушевського, 89 в смт. Чаплинка Херсонської області. На початку грудня 2017 року на засіданні членів кооперативу, голова кооперативу віддав йому договір іпотеки від 14 листопада 2017 року та витяг про реєстрацію речового права на нерухоме майно. Тому вважає, що його майновий стан не змінився, оскільки кошти він не отримав від кредитодавця і не може розпоряджатись нерухомим майном. Вважав, що нерухоме майно, яке придбане ним в кредит, необхідно вказати у щорічній декларації за 2017 рік. Умислу приховати інформацію не мав, оскільки вніс дані відомості в декларації на 2017 рік.

У судовому засіданні прокурор протокол про адміністративне правопорушення підтримав та просив визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно ч.2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст.. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи та протоколу № 3/2018, вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, будучи згідно підпункту "з" пункту 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 22 грудня 2016 року уклав кредитний договір №7943-к, відповідно до якого обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надав кредитні кошти в сумі 200 тис. грн. на будівництво квартири №43, по вул. Грушевського, 89 в смт. Чаплинка Херсонської області, перерахувавши їх на рахунок забудовника відповідно до акту виконаних робіт. 10.10.2017 року ОСОБА_2 набув право власності на однокімнатну квартиру №43, загальною площею 42.1 кв.м., яка розташована по вул. Грушевського, 89 в смт. Чаплинка Херсонської області, загальною вартістю 251 969 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року (тобто суму 80000 гривень).

Вважаючи, що в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 з порушенням встановлених законом строків не повідомив про суттєві зміни у своєму майновому стані, уповноважена особа Херсонського управління ДВБ Національної поліції України, дійшла висновку про вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП

Однак суд, з урахуванням досліджених доказів, та пояснень сторін приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п.2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 22 грудня 2016 року уклав кредитний договір №7943-к, відповідно до якого обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надав кредитні кошти в сумі 200 тис. грн.. на будівництво квартири АДРЕСА_2, перерахувавши їх на рахунок забудовника відповідно до акту виконаних робіт. Відомості щодо отримання даних коштів ним було зазначено у декларації за 2016 рік, що підтверджується відповідною декларацією за 2016 рік.

З довідки №43 від 05.10.2017 року виданої головою кооперативу «Білий Дім», вбачається що ОСОБА_2 є членом цього житлово-будівельного кооперативу та отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

10.10.2017 року відомості щодо цієї квартири було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а 14.10.2017 року йому було вручено ордер на отримання квартири АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду ОСОБА_2 В,В. пояснив, що станом на 20.10.2017 року йому не було відомо про реєстрацію за ним права власності, оскільки така реєстрація здійснювалася представникомжитлово-будівельного кооперативу «Білий дім» за його дорученням. Коли вносився відповідний запис до реєстру він перебував на лікарняному. Також зазначав, що 14.11.2017 року він разом із іншими членами кооперативу їздили до нотаріуса в м.. Херсоні для укладання договору іпотеки, однак, того дня йому договір наданий не був. Лише на початку грудня 2017 року ним було отримано договір іпотеки та витяг з реєстру з якого він дізнався про реєстрацію за ним права власності. Кошти ж отримані за договором кредиту у розмірі 200 тис. грн. ним було вказано у відповідній декларації за 2016 рік, як і кошти сплачені особисто ним у розмірі 56 тис. грн. із заробітної плати. Дані обставини підтверджуються кредитним договором № 7943-к від 22 грудня 2016 року. Одночасно між ним та обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, з метою забезпечення виконання щодо погашення кредиту, укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязувався повернути у строк до 14.11.2037 року кредитні кошти в розмірі 200 тис. грн.. зі сплатою 3% річних, що було надано на будівництво житла по вул. Грушевського, 89 в смт. Чаплинка Херсонської області. Згідно вказаного договору, придбана квартира АДРЕСА_1 передана у заставу банку.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 14.11.2037 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» , відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що до виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором №7943-к від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 не є власником майна, забезпеченого договором іпотеки, в розумінні ст.317 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що був переконаний у тому, що зазначивши про отримання кредитних коштів на придбання нерухомого майна у декларації за 2016 рік, йому потрібно буде зазначити про набуття у власність такого майна у декларації за 2017 рік до 1 квітня 2018 року. Дізнавшись про те, що він повинен вносити дані у електронну декларацію, ним 13.02.2018 року подану декларацію в якій він показав придбання ним квартири, загальною площею 42,1 кв.м., яка розташована за адресою: смт. Чаплинка, вул. Грушевського 89/43, відповідно до договору іпотеки від 14.11.2017 року.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що у ОСОБА_2 відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки останній:

- не приховував придбання квартири АДРЕСА_1;

- уклав кредитний договір № 7943-к від 22 грудня 2016 року;

- уклав договір іпотеки від 14 листопада 2017 року, який нотаріально посвідчений;

- подав щорічну декларацію в якій вказав отримання кредитних коштів на купівлю квартири АДРЕСА_1 за 2016 рік.

Крім того, ОСОБА_2 13.02.2018 року подано щорічну декларацію за 2017 рік, в якій вказано придбання квартири,яка розташована за адресою: смт. Чаплинка, вул. Грушевського 89/43, відповідно до договору іпотеки від 14.11.2017 року, що також свідчить про відсутність у нього умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Таким чином, суд вважає, що посилання уповноваженої особи Херсонського управління ДВБ Національної поліції України про наявність у діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_2В, не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Відтак в діях ОСОБА_2 відсутня суб'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_2 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Викладені обставини, суттєво знижують суспільну шкоду вчинку ОСОБА_2, вчинене ним діяння в даному випадку не спричинило суспільної шкоди, а також цим правопорушенням не було завдано збитків державним чи суспільним інтересам.

Окрім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що зматеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2, проводилась виключно працівниками Херсонського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Херсонського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції та інше.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці національної полії України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що досудова перевірка по справі проведена органом, який не уповноважений здійснювати дану перевірку.

Таким чином, викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

У зв'язку з вищевикладеним, вважаю, що провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю відповідно до ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає предявленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя І.О. Пилипенко