Справа №489/1068/18 25.04.2018
Провадження №33/784/223/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Миколаїв

Суддя Апеляційного суду Миколаївської області Ямкова О.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Омелян А.В. на постанову судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,

про закриття провадження по справі, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 квітня 2018 року до Апеляційного суду Миколаївської області надійшли матеріали справи щодо адміністративного правопорушення з апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 на постанову судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року, якою провадження по справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийнято без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, просив скасувати постанову судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши вказану апеляційну скаргу вважаю, що у її прийнятті слід відмовити.

Так, на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року внесені відповідні зміни до положень ст.ст. 7, 287, 294 КУпАП, які набрали чинності з 26 жовтня 2014 року

З цього часу за ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором, у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП України.

Отже ч. 1 ст. 294 КУпАП передбачено вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор вправі оскаржити постанову судді у справі про адміністративне правопорушення лише у конкретних випадках.

Тому згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором як особою, щодо якої її винесено, або як потерпілим (ч.5 ст. 7 КУпАП).

Окрім цього, за змістом ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Таким чином, за положеннями вищезазначених норм закону, прокурор має право на оскарження постанов у справі про адміністративне правопорушення тільки у визначених випадках.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру , пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян фактично є лише адміністративний арешт. Однак за правопорушення пов'язані з корупцією він не застосовується.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення деяких форм представництва інтересів держави в суді, йдеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключено на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного суду України №49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст.7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви №23759/03 та № 37943/06).

Однак, подана прокурором апеляційна скарга не стосується порушення його прав як особи, щодо якої винесена постанова, або його як потерпілого, а також не є здійсненням ним нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В прийнятті апеляційної скарги прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Омелян А.В. на постанову судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу з додатками до неї невідкладно повернути апелянту.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області О.О. Ямкова