АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/925/2018 Постанова винесена суддею Левицькою Т.В.
Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., за участі: прокурора Онищенка А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Гонтарєва Р.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в

смт. Шацьк Шацького району Волинської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня

2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня

2018 року об'єднані в одне провадження за № 3/761/773/2018 (761/254/18) щодо ОСОБА_2 адміністративний протокол № 6 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зареєстрований в суді за № 3/761/773/2018 (№ 761/254/18) та адміністративний протокол № 7 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зареєстрований в суді за № 3/761/774/2018 (№ 761/256/18); ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 105 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 1 785 грн.

Крім того, стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, згідно з протоколами №№ 6, 7 від 04 січня 2018 року було виявлено, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу з питань контрольно-аналітичної та організаційної роботи Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи державним службовцем категорії «Б», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинила адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, просить її скасувати та закрити провадження в справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу цього правопорушення.

Як стверджує ОСОБА_2, вона не була обізнана в тому, що подання декларації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме про отримання нею 01 липня 2017 року за договорами дарування її батьком ОСОБА_4 будинку та земельної ділянки, необхідно здійснити з моменту укладання договорів, а не з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому помилково вважала, що її право власності на вищевказаний будинок і земельну ділянку виникає не в день укладання договорів дарування, а після реєстрації такого права, яке вона планувала здійснити пізніше.

При цьому, звертає увагу, що вона, згідно з наказом директора Департаменту фінансів Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 від 20 червня 2017 року № 64-В, з 03 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року перебувала у щорічній основній відпустці, в період з 06 липня 2017 року по 16 липня 2017 року перебувала поза межами України, що підтверджується договором про надання туристичних послуг від 23 червня 2017 року та відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, і лише 21 липня 2017 року, після повернення в Україну та звернення до юриста за консультацією, дізналася про те, що право власності на подаровані їй батьком будинок і земельну ділянку не потребує додаткової реєстрації та вже зареєстровано нотаріусом, з чого і випливав у неї обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - ЄДРД). Оскільки електронний ключ для входу в систему ЄДРД знаходився за місцем її роботи в м. Києві, вона лише 24 липня 2017 року, після вихідних, прибула на своє робоче місце і в цей же день повідомила НАЗК про вищевказані суттєві зміни в майновому стані, склавши та подавши відповідну декларацію до ЄДРД через офіційний веб-сайт НАЗК.

За відсутності мети і умислу на вчинення правопорушення, що є обов'язковою ознакою суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, бо жодної вигоди від таких дій вона не отримала і не повідомила вчасно про зміни у майновому стані лише через свою необережність, ОСОБА_2 вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому судове рішення є незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника, які підтримала апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вислухавши заперечення прокурора щодо доводів скарги та апеляційного прохання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішувати справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП, суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, не дотримав.

Як убачається з матеріалів справи, стосовно ОСОБА_2 04 січня 2018 року було складено два протоколи про адміністративні правопорушення, згідно яких вона, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу з питань контрольно-аналітичної та організаційної роботи Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи державним службовцем категорії «Б», тобто суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням НАЗК № 1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, будучи зобов'язаною у десятиденний термін з моменту отримання нею доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня відповідного року письмово повідомити про це НАЗК шляхом внесення такої інформації до ЄДРД, 24.07.2017, тобто несвоєчасно без поважних причин повідомила про суттєві зміни у майновому стані, зокрема, за протоколом № 6 - про набуття право власності на житловий будинок, загальною площею 96,2 кв.м, вартістю на дату набуття у власність 122996 грн., в той час як фактично набула право власності на будинок 01.07.2017 на підставі договору дарування № 162 від 01.07.2017, а за протоколом № 7 - про набуття право власності на земельну ділянку, вартістю на дату набуття у власність 120490 грн., в той час як фактично набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,15 га на підставі договору дарування № 163 від 01.07.2017, тобто вчинила адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Суддя місцевого суду вказані протоколи об'єднав в одне провадження та за результатами їх розгляду висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176-6 КУпАП, обгрунтував виключно даними протоколів про адміністративні правопорушення, при цьому, хоча і виклав позицію ОСОБА_2, проте ніякої оцінки її запереченням у постанові не навів, подані нею додаткові документи не проаналізував та її доводи не спростував.

За таких обставин, слід погодитися з твердженням апеляційної скарги про те, що приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні корупційного правопорушення, суддя місцевого суду фактично не з'ясував, чи містить вчинене нею діяння склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та чи є особа винною у його вчиненні.

Між тим, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані, передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП України.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2, перебуваючи з 22 квітня 2016 року на посаді заступника начальника відділу з питань контрольно-аналітичної та організаційної роботи Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи державним службовцем категорії "Б", згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, являється суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (у редакції Закон України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це НАЗК. Зазначена інформація вноситься до ЄДРД та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Зазначені декларації підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймається рішення НАЗК.

На виконання наведеного вище пункту Перехідних положень, рішенням НАЗК від 10 червня 2016 року № 3 затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №961/29091, відповідно до якої під суттєвою зміною у майновому стані суб'єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня року, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 мінімальних заробітних плат, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється.

Рішенням НАЗК від 10 червня 2016 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №958/29088), визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: 1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 15 серпня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб'єктів декларування: щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці.

Згідно п. 2 рішення НАЗК від 10 червня 2016 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №958/29088), зазначені у пункті 1 цього рішення декларації (повідомлення) подаються згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайта НАЗК з використанням програмних засобів ЄДРД.

Далі рішенням НАЗК від 18 серпня 2016 року № 1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2016 року за №1153/29283), у пункті 1 пункту 1 рішення НАЗК від 10 червня 2016 року № 2 слова та цифри «15 серпня 2016 року» змінено словами та цифрами «01 вересня 2016 року».

Як вже вказувалося, рішенням НАЗК від 10 червня 2016 року № 3 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 961/29091) затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування та правила заповнення форми повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті НАЗК через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі ЄДРД. Паперова копія повідомлення не надсилається (не подається). Зазначена у повідомленні інформація включається до Реєстру та оприлюднюється у публічній частині Реєстру на офіційному веб-сайті НАЗК.

Зі змісту двох договорів дарування № 162 та № 163 від 01.07.2017 та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що ОСОБА_2 01.07.2017 набула право власності на житловий будинок, загальною площею 96.2 кв.м, вартістю 122 996 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, та земельну ділянку, площею 0,15 га, вартістю у 120 490 грн. 99 коп., що також перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, отже вартість вказаного майна є підставою, у відповідності до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року, для письмового повідомлення про це НАЗК у десятиденний строк з моменту набуття майна у власність, шляхом внесення відповідних даних до ЄДРД.

Згідно даних ЄДРД ОСОБА_2 подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, зокрема, щодо набуття у власність 01.07.2017 вищевказаного нерухомого майна, 24.07.2017, тобто на 23 день з дня, наступного після набуття права на таке майно.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 зазначала, що у її діях відсутній умисел на неповідомлення чи несвоєчасне подання повідомлення про зміну майнового стану, а несвоєчасне подання такого повідомлення було зумовлене тим, що з 03.07.2017 у неї розпочалася щорічна відпустка, 01.07.2017 її батьки, які проживають у смт. Шацьк Волинськоїобласті, яких вона відвідувала в той час, повідомили про наміри подарувати їй власний будинок і земельну ділянку, на що вона дала згоду та в цей же день у нотаріуса були підписані два договори дарування їй батьком будинку та земельної ділянки, в яких указано, що право власності як на житловий будинок, так і земельну ділянку, підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отже вона помилково вважала, що повинна самостійно звернутися до державного органу з договорами дарування для проведення відповідної державної реєстрації і саме з цього часу вона набуде право власності на майно, а тому планувала зареєструвати свої права на житловий будинок і земельну ділянку після відпочинку, який провела, перебуваючи у відпустці, з 06.07.2017 по 16.07.2017 за межами України. Після повернення з відпочинку та з'ясувавши, що право власності на подароване їй батьком нерухоме майно набуто нею в день укладання договорів, вона невідкладно прибула на роботу 24.07.2017, де з персонального комп'ютера подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Доводи апелянта щодо часу перебування нею у щорічній відпустці та за межами України підтверджуються наявними у матеріалах справи і дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, а інші обставини, на які посилається ОСОБА_2, зокрема, щодо необізнаності з процедурою реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого вона вважала, що така реєстрація проводиться після укладання договорів в окремому порядку, тобто помилялася щодо дати набуття нею у власність відповідного майна, лише доводять її позицію про несвоєчасне виконання обов'язку щодо внесення відомостей про суттєві зміни в майновому стані в передбачений законом десятиденний строк через необережність, що в свою чергу свідчить про відсутність у її діях умислу на несвоєчасне подання повідомлення про зміну майнового стану.

При цьому, слід зазначити, що в справі немає будь-яких доказів того, що ОСОБА_2, перебуваючи у щорічній відпустці з 03.07.2017 року, а з 06.07.2017 по 16.07.2017 ще й за межами України, мала можливість своєчасно подати повідомлення по суттєві зміни в майновому стані через власний персональний електронний кабінет, створений на комп'ютері за місцем роботи, за допомогою електронного ключа, який також зберігався за місцем роботи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 та постанова судді місцевого суду не містять даних про форму її вини, яка, виходячи із визначення, зазначеного у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою; у провадженні відсутні та прокурором у судовому засіданні не надані докази, які б вказували на те, що ОСОБА_2, подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану 24.07.2017, мала умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес, тобто сукупність доказів у справі не усуває обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, і не спростовує її твердження щодо несвоєчасного подання відомостей про суттєві зміни майнового стану з необережності; беручи до уваги, що усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь, вважаю, що у даному випадку недоведеність умислу ОСОБА_2, спрямованого на вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб'єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

Таким чином, слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав, отже в порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки під час апеляційного розгляду встановлена відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, прихожу до висновку, що в діях ОСОБА_2, за обставин, викладених у протоколах і постанові суду, відсутній склад вказаного правопорушення, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 105 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 1 785 грн. і стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко