АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/55/18 Справа № 711/6621/17 Головуючий по 1 інстанції Кучеренко В. Г.
Категорія:ч. 3 ст. 41 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката ОСОБА_3, інспектора Управління Держпраці у Черкаській області Ушанова О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, фізична особа - підприємець,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8 500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 23-01-52/0462 від 03.08.2017 р. фізична особа - підприємець ОСОБА_4 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України, а саме: в порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП не оформила трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження. Допустила до роботи працівників ОСОБА_5 і ОСОБА_6, уклавши з ними цивільно-правові договори.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2017 р., скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Щодо пропуску строку апеляційного оскарження вказує, що судом першої інстанції були допущені грубі порушення вимог КУпАП щодо її належного повідомлення про час та місце розгляду цієї справи. Будь-яких повісток про розгляд судом 18.09.2017 р. даної справи вона не одержувала та жодним іншим чином про час та місце її розгляду не була повідомлена. Про існування оскаржуваної постанови їй стало відомо в кінці грудня 2017 року з постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2011 р., а зміст оскаржуваної постанови їй став відомий 27.12.2017 р. після ознайомлення її представника з матеріалами даної справи.

По суті апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова є незаконною та безпідставною, а судом першої інстанції не встановлено жодних об'єктивних даних та доказів, які б підтверджували вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КпАП України.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений із суттєвими порушеннями вимог КУпАП, оскільки всупереч вимогам ст. 256 КУпАП у ньому відсутня вказівка про місце та час вчинення адміністративного правопорушення, відомості про потерпілих осіб, тобто осіб з якими, на думку інспектора з питань праці, у неї існували трудові відносини.

Вказує, що між нею та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 трудових відносин не існувало, що підтверджує відсутність в її діях інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Зазначає, що 13.04.2017 р. між нею та ОСОБА_5 був укладений цивільно-правовий договір, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання виконати роботи (надати послуги) продавця продовольчих товарів з 13.04.2017 р. по 31.12.2017 р. Також 19.04.2017 р. між нею та ОСОБА_6 був укладений цивільно-правовий договір, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання виконати роботи (надати послуги) продавця продовольчих товарів з 19.04.2017 р. по 31.12.2017 р. Відповідно до п. 1.1. вказаних договорів виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Висновки інспектора про те, що у вказаних цивільно-правових договорах є ознаки трудових договорів, при цьому самі трудові договори з вказаними особами не укладено, що є порушенням вимог Кодексу законів про працю України, стверджує апелянт, не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними доказами. Як вбачається зі змісту вищевказаних цивільно-правових угод позивач виступає в якості Замовника, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є Виконавцями щодо продажу продовольчих товарів. Угодами встановлено, що Замовник сплачує Виконавцю винагороду за актами приймання-передачі. Крім того зазначені цивільно-правові угоди не визнані у встановленому порядку недійсними. Договори підписані їх сторонами та волевиявлення сторін спрямоване на виникнення не відносин трудового найму, а відносин цивільно-правового характеру. Чинне законодавство України не зобов'язує осіб до укладення трудових договорів. При укладенні цивільно-правового договору сторони вільні у формуванні його умов.

Зазначає, що у даному випадку були укладені саме цивільно-правові правочини, а не трудові договори, оскільки такі правочини були укладені для досягнення результатів праці - отримання певних послуг, а не регулювали сам процес праці, що властиво трудовим договорам. Крім того, на виконавців цивільно-правових договорів не поширювалися правила внутрішнього трудового розпорядку позивача.

Вказує, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів, які передбачені ЦК України. Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, сторони договору (замовник та виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов'язкової вимоги щодо письмової форми договору.

В судовому засіданні представник підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Інспектор Управління Держпраці у Черкаській області в судовому засіданні відніс вирішення питання щодо апеляційної скарги на розсуд суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження і обміркувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою може бути поновлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не була присутньою у суді під час розгляду справи відносно неї. Враховуючи, що згідно з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи від 22.12.2017 р. захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами цієї справи 27.12.2017 р. (а.с. 15), й того ж дня ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу (а.с. 18), вважаю справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду поважними, й вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог не з'ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, у змісті оскаржуваної постанови суду з незрозумілих підстав указано, що ОСОБА_4 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, хоча у цій частині статті кодексу йде мова про відповідальність за зовсім інші дії.

Крім цього, диспозиція ч. 3 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), тоді як у змісті оскаржуваної ухвали немає жодної вказівки на те, що суд першої інстанції встановив наявність і доведеність таких дій з боку ОСОБА_4 В якості опису діяння, у вчиненні якого остання визнана винною судом зазначено, що при проведенні позапланової перевірки підприємством додержання законодавства про працю встановлено, що порушуються вимоги законодавства про працю, зокрема ч. 1, 2 ст. 24 КЗпП - не оформляються трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту) або видання наказу чи розпорядження.

При цьому у змісті оскаржуваної постанови суд бланкетно послався на порушення обвинуваченою вимог ч. 1, 2 ст. 24 КЗпП України, тоді як згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення їй ставилося у вину порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Таким чином, діяння, яке було визнане судом доведеним й у вчиненні якого він визнав винною ОСОБА_4, не відповідає змісту диспозиції ч. 3 ст. 41 КУпАП, за якою згідно з протоколом їй висувалося обвинувачення й за якою суд кваліфікував її дії. З огляду на це, оскаржувана постанова не може залишатися чинною і підлягає безумовному скасуванню.

При цьому по факту скасування оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не має змоги встановити наявність в діях ОСОБА_4 складу поставленого їй у вину правопорушення, оскільки у змісті протоколу про адміністративне правопорушення відсутні обов'язкові об'єктивні ознаки його вчинення.

Зокрема, у протоколі відсутній належний опис діяння (дії чи бездіяльності) особи, яке їй ставиться у вину в контексті диспозиції ч. 3 ст. 41 КУпАП. Зокрема не вказано, яку конкретну дію чи бездіяльність, де і коли вчинила ОСОБА_4 Натомість лише констатуються факти укладення окремих цивільно-правових договорів з іншими особами і факт того, що певні особи були допущені до роботи, тоді як час і місце вчинення правопорушення є обов'язковими складовими протоколу відповідно до вимог ст. 256 КУпАП.

Крім цього, указані обставини мають важливе значення для кваліфікації дій особи, адже відсутність вказівки на конкретне діяння, яке ставиться у вину особі, унеможливлює формування об'єктивної сторони правопорушення. Крім цього, відсутність вказівки на час вчинення правопорушення, у даному випадку періоду його вчинення, оскільки мова йде про триваюче правопорушення, унеможливлює з'ясування питання щодо давності накладення адміністративного стягнення відповідно до положень ст. 38 КУпАП.

Таким чином, вважаю, що на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, в контексті його об'єктивної сторони, тому постанову судді належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року відносно ОСОБА_4 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко