КИЇВСКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мельник В.В., за участю:

захисника ГутнікІ.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 4 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою встановити факт триваючого адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, вчиненого ОСОБА_4, та притягнути його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що станом на день звернення із апеляційною скаргою, він не отримав від заступника Міністра юстиції з питань виконавчої служби ОСОБА_4 відповідь на його запит від 13 вересня 2017 року №10-3 про надання інформації. У зв'язку з цим, на думку апелянта, вчинене ОСОБА_4 правопорушення є триваючим, та його було виявлено у день складення протоколу, тобто 07 грудня 2017 року. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, трьохмісячний строк притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності на момент розгляду справи суддею місцевого суду не сплинув, а тому суддя дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Крім того, апелянт зазначав, що закриваючи провадження у справі, суддя місцевого суду не встановив винуватість правопорушника, у зв'язку з чим постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Від захисника Тищенко С.Ю. в інтересах ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначала про необугрнтованість доводів апеляційної скарги, та вказувала, що суддя місцевого суду вірно встановив дату вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення та обґрунтовано закрив провадження у справі.

У судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, заслухавши пояснення захисника Гутнік І.В. в інтересах ОСОБА_4, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено закономтягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 4 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Правила ч.ч. 1-4 ст. 38 КУпАП визначають строки накладення адміністративного стягнення.

Згідно частин 2, 3 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Як убачається зі змісту складеного стосовно ОСОБА_4 протоколу, до Міністерства юстиції України з інформаційним запитом від 13 вересня 2017 року №10-3, в якому, зокрема, просив надати копії наказів Міністерства про виплату винагороди державним виконавцям та керівництву Департаменту МВС Міністерства відповідно до Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643.

На вказаний запит ОСОБА_3 заступником Міністра з питань виконавчої служби ОСОБА_4 направлено лист від 20 вересня 2017 року №36552/П1-П-2507/20.1, яким відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на Закон України &q?мо;Про захист персональних даних&q?ма; та статтю 10 Закону України &q? ;Про доступ до публічної інформації&qut;;.

Згідно даних протоколу, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУПАП, а саме віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом.

Об'єктивна сторною адміністративного правоплрушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, яка полягає у віднесенні інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, тому зазначене правопорушення не можна вважати триваючим.

Ураховуючи викладене, віднесення ОСОБА_4 інформації до інформації з обмеженим доступом, було одноразовою дією, вчиненою під час надання відповіді від 20 вересня 2017 року на запит ОСОБА_3 про надання інформації.

Встановивши, що з дня вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення - 20 вересня 2017 року, сплинуло 3 місяці, суддя місцевого суду дійшов обгрунтованого висновку про закриття на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що вчинене ОСОБА_4 правопорушення є триваючим, та трьохмісячний строк притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності на момент розгляду справи суддею місцевого суду не сплинув, є безпідставними, та не грунтуються на вимогах закону.

Крім того, як убачається з ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Згідно ч. 1 ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП, полягає у неоприлюдненні інформації, що підлягає такому оприлюдненню, неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України, неповідомленні про строки надання такої інформації.

Як убачається з диспозиції ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, об'єктивний склад вказаного адміністративного правопорушення не передбачає заподіяння фізичної, моральної або майнової шкоди як обов'язкової ознаки складу вказаного правопорушення.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 не може бути суб'єктом відносин у справі про адміністративні правопорушення ч. 4 ст. 212-3 КУпАП.

Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буле встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Зазначений перелік рішень суду апеляційної інстанції є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як убачається з прохальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови та прийняття нової, якою просить встановити факт триваючого адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, вчиненого ОСОБА_4, та притягнути його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Разом з тим, положеннями ст. 294 КУпАП не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції приймати рішення про встановлення факту триваючого адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_4 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року відносно ОСОБА_4 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Мельник В.В.