А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07.02.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2018 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1 громадянка України, українка, із середньою освітою, розлучена, не працююча,

та

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканка АДРЕСА_1 громадянка України, українка, із середньою освітою, одружена, не працююча,

визнані винними у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення й на них накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин кожній.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 352,40 грн. з кожної.

Згідно постанови, 09 січня 2018 року приблизно о 15-й годині, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, знаходячись за місцем свого проживання - АДРЕСА_1, ображали одна одну нецензурними словами, чим вчинили передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд не забезпечив її права на доступ до правосуддя, оскільки розгляд справи відбувся в кабінеті судді, де не було символів судової влади, а сам суддя був без мантії та нагрудного знаку, і при цьому, перебіг судового процесу не фіксувався технічними засобами, що є порушенням вимог передбачених ч. 8 ст. 11, ч. 2 ст. 16 та ч. 6 ст. 11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», і що у свою чергу призвело до того, що їй не було зрозуміло, що проводиться судове засідання й відбувається розгляд справи саме суддею, а не будь-якою іншою особою, внаслідок чого, вона була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, і що також свідчить про незабезпечення відкритості розгляду справи. При цьому, вказує й на те, що суддею не було з'ясовано чи мала вона достатньо часу на укладення договору із захисником та чи являється суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, при цьому, не взявши до уваги те, що протокол щодо неї складено 10.01.2018, і цього ж дня, приблизно через годину, відбувся розгляд справи, на який вона була доставлена працівниками поліції без її згоди, а в самому протоколі не зазначено точної дати та часу розгляду справи. Крім того, посилається на те, що наявне в постанові твердження про те, що вона визнала вину та погодилась із протоколом, не відповідає дійсності, оскільки їй взагалі не було надано можливості надати пояснення з приводу обставин події, а зі складеним щодо неї протоколом вона не погоджується і вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. При цьому, вказує на те, що під час розгляду справи можливість надати пояснення було надано лише ОСОБА_2, яка у свою чергу обмовила її (ОСОБА_1.), і що в свою чергу призвело до порушення суддею принципу рівності осіб перед законом і судом. Разом із тим, посилається на те, що суддею не було досліджено жодного доказу в справі, у тому числі й складеного щодо неї протоколу та наявних у матеріалах справи її та ОСОБА_2 письмових пояснень, що підтверджується і змістом оскаржуваної постанови. Також вказує й на те, що суддею не вірно встановлені обставини події, оскільки вона (ОСОБА_1.) не проживає спільно із ОСОБА_2, а 09.01.2018 приблизно о 15-й годині, остання, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, прийшла до неї (ОСОБА_1.) додому й виламала вхідні двері її будинку та понищила інші побутові речі, внаслідок чого їй завдано матеріальну шкоду, в зв'язку з чим, висновок судді про те, що вона (ОСОБА_1.) ображала ОСОБА_2 нецензурними словами, не відповідає дійсності, оскільки вона не висловлювалася на адресу ОСОБА_2 нецензурними словами, а тільки захищала своє майно. На підставі наведеного, вважає, що в її діях та в діях ОСОБА_2 відсутній склад передбаченого ст. 172-2 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в діях ОСОБА_2 наявний склад іншого адміністративного правопорушення. Просить постанову судді в частині притягнення її до адміністративної відповідальності скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - скасувати та прийняти нову.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, яку подала ОСОБА_1, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана лише ОСОБА_1, а ОСОБА_2 не подавалась, то з урахуванням положень ст. 294 КУпАП, оскаржувана постанова переглядається апеляційним судом лише в частині притягнення до адміністративної відповідальності саме ОСОБА_1, тобто в межах поданої апеляційної скарги. При прийнятті рішення про перегляд справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги враховується, матеріали справи, з яких не вбачається, що ОСОБА_2 не погоджується із судовим рішення та оспорює викладені у судовому рішення висновки суду щодо неї.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності ОСОБА_1, неявка якої з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно повідомлена апеляційним судом про час та місце розгляду справи, і будь-яких даних про поважність причин неявки в судове засідання чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший день до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором СРПП № 4 Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги про незаконність постанови заслуговують на увагу.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнана винною у тому, що 09 січня 2018 року приблизно о 15-й годині, знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1, ображала свою доньку ОСОБА_2 нецензурними словами.

Разом із тим, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що суддею була дана належна оцінка складеному щодо ОСОБА_1 протоколу та іншим матеріалам справи, що у свою чергу свідчить про однобічність та неповноту розгляду справи, і у свою чергу про передчасність висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.

З постанови судді вбачається, що, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суд, окрім пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання вини, не послався не будь-які докази, зазначивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із протоколом згідні. При цьому, суд першої інстанції не дав належну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, фактичним обставинам справи і не врахував положення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які передбачають адміністративну відповідальність саме за насильство в сім'ї.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як убачається зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, такий складено за вчинення останньою насильства в сім'ї щодо своєї доньки ОСОБА_2, однак, у матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що ОСОБА_2 являється членом сім'ї ОСОБА_1 (копії свідоцтва про народження, довідки про склад сім'ї, тощо), що залишилось поза увагою суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1.

Крім того, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, судом першої інстанції всупереч вимог ст. 33 КУпАП не з'ясовувались дані про особу правопорушника, його сімейний та майновий стан, а в матеріалах справи такі відомості взагалі відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, у тому числі поєднані з учиненням насильства в сім'ї, складання протоколів про такі адміністративні правопорушення, з'ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, встановлення свідків (очевидців) події, вилучення речей та документів, збирання інших доказів у підтвердження вини особи, покладається на органи Національної поліції, і, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та усунення вищенаведених недоліків при складанні протоколу не вичерпані, а також позиції, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року та № 14 від 23.12.2005 року, якими визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає скасуванню, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поверненню до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області для належного оформлення.

Під час належного оформлення Міжгірським ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області необхідно усунути вищевказані недоліки складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, а судом першої інстанції - на підставі наявних у матеріалах справи доказах, з урахуванням доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті адміністративного правопорушення.

Крім того, під час належного оформлення матеріалів справи, усуненні неповноти при проведенні перевірки необхідно з'ясувати чи були в інспектора СРПП № 4 Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3, який складав протокол, підстави для його фальсифікації чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також чи були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у ОСОБА_2.

На підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, не можуть бути задоволені з урахуванням наведених вище недоліків, а також у зв'язку з тим, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не вичерпані, а передбачений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення не сплив.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді як незаконна та передчасна підлягає скасуванню, подана апеляційна скарга - частковому задоволенню, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поверненню до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області для належного оформлення.

При прийнятті рішення про повернення справи для належного оформлення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1, задовольнити частково.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2018 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладеням на неї адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 30 годин та зі сплатою судового збору в розмірі 352,40 грн., - скасувати, а матеріали справи щодо ОСОБА_1 повернути до Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області для належного оформлення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан