Провадження № 33/779/69/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 145569 від 10 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 10 грудня 2017 року о 06-05 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Незалежності, 196, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 31063», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння а саме: зіниці, які не реагують на світло. На вимогу працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 ч КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп'яніння і на вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився, що повністю доведено в суді.

На вказане рішення судді ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.

В наведеному клопотанні посилається на те, що отримав повідомлення про розгляд справи щодо нього в суботу 23 грудня 2017 року. Зазначає, що 26 грудня 2017 року, оскільки 25 грудня 2017 року був вихідний день, зателефонував у міський суд, де повідомили про постановлення суддею оскарженого рішення і про направлення поштою його копії. Вказує, що копія постанови судді з супровідним листом надійшли до нього поштовим зв'язком в суботу 05 січня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження по справі закрити в порядку п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Пояснює, що 10 грудня 2017 року близько 06 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності він віз свого друга ОСОБА_4 на поїзд та був зупинений працівниками поліції, які перевірили його посвідчення водія та документи на транспортний засіб, відпустили та побажали щасливої дороги. Надалі приблизно 06 год. 05 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 196, інспекторами патрульної поліції іншого екіпажу був зупинений його автомобіль. Під час зупинки його транспортного засобу працівники поліції сказали, що в нього не працює ліва фара, склали протокол про адміністративне правопорушення та видали постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та яку він оскаржує в Тисменицькому районному суді Івано-Франківської області. Після цього працівники поліції давали йому дихати в трубку (алкотестер), яка нічого не показала та заявили, що зіниці не реагують на світло. Він казав, що тільки зранку встав та везе друга на поїзд, а тому поспішає. По дорозі йшли двоє людей, яких працівники поліції попросили бути свідками. Ці люди заявили, що він адекватна особа і не видно жодних обставин, щоб він був у стані наркотичного сп'яніння. Через декілька хвилин працівники поліції його відпустили, оскільки вони поспішали, щоб не запізнитися на поїзд, та він поїхав. Зазначає, що якби працівники поліції побачили, що він перебуває у стані наркотичного сп'яніння, то б не відпустили його, а викликали евакуатор, щоб забрав автомобіль або знайшли водія, щоб вів його автомобіль, однак цього ними зроблено не було, чим грубо порушено вимоги законодавства. Вказує, що наступного дня 11 грудня 2017 року він поїхав в поліцію, щоб забрати посвідчення водія, однак йому видали тимчасовий дозвіл. 12 грудня 2017 року він звернувся в Івано-Франківський наркологічний диспансер, де йому видали довідку № 71. На його думку, з наведеного є очевидним, що розглядаючи справу, суддя значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги Постанов Пленуму Верховного суду України.

В судове засідання апеляційного суду з'явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, захисник ОСОБА_3, якому роз'яснені права, передбачені ст. 271 КК України. Повідомили, що жодних заяв та клопотань поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, на адресу електронної пошти суду не надсилали. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 клопотань не заявлено.

Захисник ОСОБА_3 подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання задоволено. Захиснику надано можливість ознайомитися з матеріалами справи, про що ним засвідчено власноручним підписом.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги з відповідних мотивів, просили постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки апелянт не був належним чином повідомлий про час та місце розгляду, відповідно, не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, копію постанови отримано 05 січня 2018 року, відповідно, йому не було достовірно відомо як про результати розгляду справи, так і про порядок та строки оскарження рішення судді, тобто строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено з поважних причин.

Вирішуючи апеляційну скаргу по суті, доходжу висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову судді місцевого суду - скасувати та прийняти нову постанову.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, за приписами ст. 286 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядаються у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

В мотивувальній частині постанови зазначено наступне: «ОСОБА_2 на виклик суду не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього».

Однак, в матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи 22 грудня 2017 року.

З розписки (а.с. 8), вбачається, що ОСОБА_2 було надіслано повістку про виклик до суду на 22 грудня 2017 року.

В той час, будь-які документи, які б містили дані про отримання ним, у відповідності до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, судової повістки про час та місце розгляду справи 22 грудня 2017 року, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, справа була розглянута у відсутність ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Наведене свідчить про порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих як Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, так і Конституцією України, зокрема права на захист.

Тому, керуючись ч.ч. 7,8 ст. 294 КУпАП, вважаю за необхідне скасувати оскаржену постанову та прийняти нову постанову, після дослідження в повному обсязі матеріалів справи про адміністративні правопорушення.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважаю доведеним, що 10 грудня 2017 року о 06-05 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Незалежності, 196, водій ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні апеляційного суду доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2017 року серії БР № 145569 (а.с. 1), письмовими пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому Управлінням патрульної поліції в м. Івано-Франківську компакт-диску «DVD-R» (а.с. 6).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2017 року серії БР № 145569 (а.с. 1), ОСОБА_2 10 грудня 2017 року о 06-05 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Незалежності, 196, керував автомобілем «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння а саме: зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений на бланку відповідного зразка, уповноваженою на те особою - інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Манів І.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП. Протокол підписаний уповноваженою особою, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 від зазначення пояснень та підписання протоколу відмовився. Працівниками поліції у ОСОБА_2 вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2.

Матеріали справи не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), вони були запрошені працівниками патрульної поліції як свідки того, що водій ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості свідків немає, пояснення отримані у встановленому законом порядку передбаченими способами, засвідчені їхніми власноручними підписами.

Вважаю за можливе обмежитись дослідженням змісту письмових пояснень свідків, що в повній мірі узгоджується зі змістом відеозаписів, які містяться на компакт-диску «DVD-R» в матеріалах справи, на яких відображено та безсторонньо зафіксовано нагрудною відеокамерою (відеореєстратором) інспекторів патрульної поліції обставини події, а саме дії як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і працівників поліції щодо дотримання ними порядку проведення огляду на стан сп'яніння.

Зокрема, з відеозаписів , , , , , та вбачаються: місце зупинки ОСОБА_2; оголошення причин зупинки транспортного засобу; наявність в автомобілі ще двох осіб; процес встановлення особи, перевірки документів, поверхневої перевірки автомобіля і огляду особи; оголошення виявлених ознак наркотичного сп'яніння; як він пояснює, що має їхати до бабусі, до лікарні, що додому їде; процес залучення свідків; те, як йому неодноразово працівники поліції пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, однак він не погоджувався, в тому числі і в присутності свідків, пояснював, що їхатиме туди тільки з батьками, що він не може туди поїхати; роз'яснення його прав і обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП; повідомлення про складення протоколу; як працівник поліції вказала, щоб кликати іншого водія, який забере автомобіль.

Під час апеляційного розгляду досліджено також долучену до апеляційної скарги довідку Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 12 грудня 2017 року № 71, на яку звертає увагу апелянт про те, що за його зверненням 12 грудня 2017 року о 09 год. 15 хв. проведено медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та сп'яніння немає.

Виходячи з даних, які вбачаються з матеріалів справи, доходжу до висновку, що ОСОБА_2 зупинений працівниками поліції саме під час керування ним транспортним засобом.

Відносно порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння вважаю, що його дотримано у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану наркотичного сп'яніння у водія транспортного засобу (наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), у зв'язку з чим має законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Так, оскільки у водія ОСОБА_2 було виявлено ознаку наркотичного сп'яніння, а саме, як зазначено у протоколі, те, що зіниці очей не реагують на світло, працівник поліції мав право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп'яніння.

Апелянт не наводить жодних заперечень щодо законності підстав вважати працівнику поліції, що він, з огляду на виявлену ознаку наркотичного сп'яніння, перебуває в такому стані.

А згідно п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Сукупність доказів по справі про адміністративне правопорушення підтверджують, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків на пропозицію працівника поліції відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, а тому поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій ОСОБА_2 не навів переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях як і події, так і складу адміністративного правопорушення.

Вважаю, що дані з довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 12 грудня 2017 року № 71 не підтверджують доводи апелянта про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки факт відсутності стану сп'яніння 12 грудня 2017 року не спростовує той факт, що ОСОБА_2 10 грудня 2017 року відмовився проходити в установленому порядку огляд на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Апелянт, стверджуючи про свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, фактично заперечує факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, однак не наводить жодних доводів, які б свідчили, що він погодився на законну вимогу працівника поліції.

Твердження сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що саме на вимогу працівника міліції, а не поліцейського, водій зобов'язаний пройти такий огляд, є помилковим.

Так, загальновідомо, що на час вчинення адміністративного правопорушення завдання з забезпечення публічної безпеки і порядку та охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави виконували працівники поліції.

Закон України «Про Національну поліцію» набрав чинності 07 листопада 2015 року.

При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», яким внесено зміни в тому числі і до КУпАП, набрав чинності 28 грудня 2015 року.

У п. 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» міститься положення щодо визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про міліцію». При цьому законодавець не передбачив жодних застережень стосовно допустимості дії окремих положень цього Закону в період до приведення інших нормативних актів у відповідність із ним.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що системний аналіз наведених законів свідчить, що як органи внутрішніх справ, так і органи Національної поліції, належать до органів виконавчої влади, головною функцією яких є служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Враховуючи викладене, з огляду на загальні засади правонаступництва, однорідну специфіку та характер процесуальної діяльності органів державної виконавчої влади, до яких належать органи внутрішніх справ (до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»), так і органи Національної поліції, вважаю, що органи Національної поліції мали право реалізовувати свої повноваження в законодавчо визначених межах, тому посилання про те, що ОСОБА_2 не міг порушити вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху є необґрунтованими.

Міркування захисника про те, що при формулюванні суті правопорушення поліцейським у протоколі повинен вказуватися п. 8 Порядку замість п. 2.5 Правил дорожнього руху теж є неспроможнім, оскільки саме згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху на водія покладено обов'язок на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп'яніння, а цей встановлений законом порядок і відображений у затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 Порядку.

Також, необхідно зазначити, що дії працівників поліції стосовно відсторонення водія від керування транспортним засобом, а також щодо тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або доставки його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, не підлягають дослідженню, оскільки вони не є предметом доказування в межах даної справи та не впливають на висновок про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судження апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, спрямовані на уникнення від відповідальності за фактично скоєне діяння.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_2 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп'яніння.

Таким чином, переглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_2 містять ознаки саме такого правопорушення, та його дії необхідно кваліфікувати саме за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, щодо наведених обставин, то такі враховуються, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і є саме суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вважаю за необхідне обрати ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання як адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло