АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/774/39/18 Головуючий в 1-ій інстанції: Нощенко І.С.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 січня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Кондаков Г.В. за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляцію останнього на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року, -

встановив:

01 грудня 2017 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого в якості охоронця ТОВ «ВЕТО», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі - 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На думку суду, ОСОБА_2 скоїв правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_2 не згоден з рішенням суду першої інстанції. В апеляції просить його скасувати, провадження по справі закрити, як це вбачається із суті скарги, за відсутністю в його діях складу і події правопорушення.

Вважає судове рішення незаконним і необґрунтованим, постановленим з істотними порушеннями процесуального закону. Висновки про доведеність вини такими, які суперечать фактичним обставинам справи.

Так, суд на підтвердження свого висновку про доведеність вини, посилається на покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Між тим, останні в судовому засіданні не давали показів про обставини відмови ним від застосування технічного засобу на встановлення стану сп'яніння, а відео запис події судом не досліджувався.

Стверджує, що матеріали справи не містять даних про те, що співпрацівниками поліції вживались заходи, передбачені ст. 260 КУпАП направлені на встановлення стану сп'яніння відповідно до «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Такі дані не містяться і в матеріалах відео запису. Тому його не можна визнати в якості допустимого доказу.

Вказує на те, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій, тобто таких, що не залишають місця сумнівам.

Вважає, що сукупність вказаних порушень не давало суду першої інстанції підстав постановити рішення з висновками про доведеність його вини.

В засідання суду апеляційної інстанції порушник ОСОБА_2 не прибув. Про розгляд справи 03 січня 2018 року о 9 год. 30 хв. останній був завчасно повідомлений, про що свідчать дані довідки про доставку «смс-повідомлення» ОСОБА_2 20 грудня 2017 року о 19 год. 40 хв. Клопотання до апеляційного суду про поважність причини неявки, не надходило.

При такій сукупності даних, суд вважає за можливе відповідно до вимог ст. 268 КУпАП розглянути справу щодо ОСОБА_2 за відсутністю останнього.

Дослідив матеріали справи, перевірив доводи, на які посилається порушник, суд апеляційної інстанції вважає, що вони не можуть підлягати задоволенню з наступних підстав.

Посилання в скарзі на неповноту і необ'єктивність судового розгляду в суді першій інстанції на невідповідність висновків суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні ним протиправних дій фактичним обставинам справи є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що розгляд даної справи в суді першої інстанції проведено з дотриманням норм процесуального закону, а висновки суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення при встановлених судом обставинах підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними в постанові доказами.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_2 суд послався на пояснення свідків, які ті давали на місці події після роз'яснення їм прав, передбачених ст. 63 Конституції України в присутності посадових осіб поліції та самого порушника ОСОБА_2, тобто в умовах, які виключали здійснення на них будь-якого тиску.

Звертається увага на те, що вірність повідомлених свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 даних про обставини вчинення скоєного ОСОБА_2 порушення засвідчені їх власноручними записами та підписами без будь-яких зауважень.

Їх суть зводиться до того, що в день події, а саме, 03 вересня 2017 року в їх присутності водій ОСОБА_2, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння відмовився від вимоги інспектора поліції від застосування спеціального технічного засобу і від проходження медичного огляду у відповідному закладі охорони (а.с. 2).

Аналіз цих пояснень свідчить, що вони відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, місця скоєння ОСОБА_2 правопорушення, відмову від застосування спеціального технічного засобу і проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, наслідків таких дій та інші фактичні обставини правопорушення, які складають елементи протиправного діяння, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині постанови.

Крім того, узгоджені з викривальними поясненнями вказаних свідків дані містяться:

-в протоколі про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2017 року про виявлення співпрацівниками поліції в 00 год. 50 хв. у водія ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння при керуванні транспортним засобом і про його відмову від застосування спеціального технічного засобу і від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров'я на стан сп'яніння (а.с. 1);

-в рапорті інспектора поліції Мотренко Г.О. про встановлення під час патрулювання у водія ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, і про те, що той відмовився від застосування спеціального технічного засобу «Драгер» і від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров'я на стан сп'яніння (а.с. 3).

Досліджені судом апеляційної інстанції дані відео запису події 03 вересня 2017 року з нагрудних камер інспектора поліції, долученого до матеріалів справи, свідчать про встановлення співпрацівниками поліції факту переміщення транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_2 по пішохідному тротуару. Про те, що останній разом зі своїми приятелями знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Просив не складати протокол, оскільки за скоєння даного правопорушення передбачене суворе стягнення і про те, що на вимогу інспектора поліції застосувати спеціальний технічний засіб «Драгер» відмовився, оскільки не заперечував, що знаходився в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 23).

Наведеними в постанові даними спростовані твердження порушника про відсутність в справі доказів його винності та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Безпідставними є твердження порушника про необ'єктивність показів свідків.

При складанні інспектором поліції пояснень від останніх, видно, що відібрані вони відповідно до вимог процесуальних норм адміністративного закону. Про те, що вони відповідають дійсності свідчать їх підписи і власноручні записи. Тому сумніватися в їх об'єктивності суд апеляційної інстанції не знаходить підстав.

Суд першої інстанції дослідив дані, які містяться в матеріалах справи, вважав їх достатніми для доведеності вини ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності, та належним чином їх оцінивши, обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні вказаного в постанові правопорушення, а його дії вірно кваліфіковано за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляцію порушника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року щодо останнього - без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.В. Кондаков