Справа № 464/3087/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 33/783/898/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

Головуючого судді - Галина В. П.

з участю правопорушника - ОСОБА_1

захисника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП,

встановив:

постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Сихівського районного суду м.Львова Рудакова І.П. - відмовлено.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 21 травня 2018 року о 22 год. на автодорозі М-09 Тернопіль - Львів - Рава-Руська 33км., керуючи транспортним засобом «Ssang Yong Kyron M200XDI» д.н.з. НОМЕР_1, вживав алкоголь (50г. горілки) після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

Вищевказану постанову оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, протокол про адміністративне правопорушення направити відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Вважає, що оскаржувана постанова незаконна і необгрунтовна за своєю суттю.

Стверджує, що адміністративне правопорушення ОСОБА_4 не скоював і події такого не було взагалі, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що всупереч положень ч.4 ст.130 КУпАП до нього було застосовано лише тимчасове вилучення посвідчення водія, до набрання законної сили постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, а два інші заходи (тимчасове затримання ТЗ і відсторонення його від керування ним) взагалі не вживалися, що вже ставить під сумнів дії поліцейських, та складений ними протокол від 21.05.2018р., відповідно до якою ОСОБА_1 вживав алкоголь після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу працівника поліції.

Вважає, що мало місце неповне з'ясування обставин справи судом, та їх не виклад в протоколі, що був предметом судового розгляду, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення якого він не скоював, і умислу на скоєння якого у нього ніколи не було, при тому, що таке адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, може бути вчинене лише з прямим умислом (ст. 10 КУпАП), при якому особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вказує, що матеріалами справи, достовірно встановлено, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський не вимагав від нього проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних і токсичних речовин, і про необхідність проходження такого огляду його не повідомляли.

Всі обставини в сукупності, свідчать про те, що таке рішення поліцейським було прийнято на етапі від зупинення мого ТЗ і до вручення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за не освітленні задніх номерних знаків, позаяк процес притягнення до адміністративної відповідальності з врученням на місці відповідної постанови завершується її оголошенням і врученням під розписку, що і відбулося в цьому випадку, а до цього поліцейським було чітко заявлено, що можна знаходитися на місці допоки він оформить таку постанову і вручить її апелянту, з чого чітко було зрозумілим, що процес вияснення обставин пов'язаних із зупинкою транспортного засобу завершися, і після вручення постанови можна їхати далі.

Таке, на думку апелянта, свідчить про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, якою передбачена адміністративна віповідальність саме за вживання алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, сп'яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, так як рішення про проходження такого медичного огляду поліцейський не приймав взагалі, а без рішення про проходження цього огляду не може бути рішення про звільнення від такого проходження.

Рішення поліцейським про необхідність проходження медичного огляду було прийнято вже після оголошення і вручення ОСОБА_1 постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за не освітлення заднього номера та вживання заспокійливого, яке не є алкоголем, що він визнав і у зв'язку з чим відмовився від проходження медичного огляду.

Про те, за таку відмову його мали притягувати до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а не за ч.4 ст. 130 КУпАП, а у протоколі прямо зазначено, що порушення полягає у невиконанні п. 2.5 ПДР, тобто у відмові на вимогу працівника поліції від проходженення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Стверджує, що горілку він не пив, і ніколи і ніде не говорив, що вживав «горілку». В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, покази якого суд не заперечив, пояснив, що це була настоянка, яку він дав ОСОБА_1 вжити для заспокоєння.

І таке, на думку апелянта, чітко вбачається із оглянутого відеозапису.

Покази свої він не змінював, відтак у оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення правопорушника та в його інтересах захисника на підтримку поданої апеляції, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення.

Частина 4 статті 130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, стверджується доказами у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №402440 від 21 травня 2018 року (а.с.1), який складений відповідно до вимог ст.254, 256 КУпАП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.05.2018 року, в яких він зазначає, що 21.05.2018 його зупинили працівники поліції за порушення правил дорожнього руху. Поки на нього складали постанову за його порушення, він з колегою випив 50 грам горілки (а.с.3);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 від 21.05.2018, які підтверджують, що що ОСОБА_1 в його присутності відмовився проходити огляд на стан сп'яніння за допомогою технічних засобів та в медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що випив алкоголь після зупинки його працівниками поліції (а.с.4);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 від 21.05.2018 (а.с.5), в яких останній зазначає, що ОСОБА_1 в її присутності на пропозицію працівників поліції відмовився проходити огляд на стан сп'яніння за допомогою технічних засобів та в медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що вживав алкоголь після зупинки його працівниками поліції

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №061398 від 21.05.2018 (а.с.7), відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. за порушення ч.6 ст. 121 КУпАП

- рапортом інспектора УПП у Тернопільській області Ясиремського А.А. від 21.05.2018 (а.с.8).

Висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.

Крім того, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 зазначив: «з протокол згоден». Будь-яких зауважень до протоколу чи на дії поліцейських ОСОБА_1 не надавав, відтак апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта щодо неправомірності протоколу, вважає такі безпідставними.

Також ОСОБА_1 не подавав жодних зауважень щодо вживання алкоголю «50 грам горілки», як про це вказано у протоколі. Крім того, у поясненнях від 21 травня 2018 року, ОСОБА_1 власноручно вказав: «я з колегою випив 50 грам горілки» (а.с.3). Тому апеляційні доводи, що алкоголь він не вживав є голослівними і безпідставними.

Суддя суду першої інстанції в судовому засіданні оглянув відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які також є доказами у справі, та у постанові вказав, що ОСОБА_1 був зупинений працівником патрульної поліції, який роз'яснив йому причину зупинки, а саме порушення правил дорожнього руху. Крім того, поліцейський роз'яснив ОСОБА_1 його права, сказав, що його буде оштрафовано та після чого пішов складати постанову про адміністративне правопорушення. Коли поліцейський повернувся, ОСОБА_1 знаходився неподалік автомобіля. Поліцейський оголосив йому постанову, та після чого запитав його чи він нічого не вживав, оскільки від нього чути запах алкоголю. На що ОСОБА_1 відповів поліцейському, що вжив «50 грам» після того, як він його зупинив та повторив це декілька разів. На пропозицію працівників поліції, ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп'яніння, зазначивши, що випив після зупинки автомобіля.

Доводи ОСОБА_1, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи про те, що алкоголь він вживав після зупинки його автомобіля поліцейським і в подальшому керувати автомобілем мала його дружина, не звільняє його від відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки, згідно диспозиції цієї статті, він не вправі був вживати алкогольні напої після зупинки його на автомобілі поліцейським до закінчення процедури оформлення порушення правил дорожнього руху у тому числі і до проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відтак, всі доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, а також у поясненнях представника апелянта - адвоката ОСОБА_2 про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставні та ткі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя Сихівського районного суду м. Львова прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, та вірно призначив покарання 1200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

При перевірці справи в апеляційній інстанції не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області В.П. Галин