АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13.12.2017, −

В С Т А Н О В И В

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13.12.2017 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши до неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 06 (шість) місяців.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду особа, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13.12.2017 в частині накладеного адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, застосувавши до неї штраф.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до неї захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. Посилається на те, що її страховий поліс повністю покриває завдані нею збитки на ремонт пошкоджень автомобіля-іншого учасника ДТП, який в свою чергу жодних претензій до неї не висуває, так як отримані пошкодження на його транспортному засобі мінімальні. Звертає увагу суду на тому, що вона вперше притягується до адміністративної відповідальності, доглядає за непрацездатним батьком та бабусею, які потребують постійного звернення до медичного закладу за допомогою автомобіля.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 19.11.2017 серії БД №428686, 19.11.2017 о 15:00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на виїзді з пр. Г.Сталінграда на пр. С.Бандери в м.Києві, не вибрала безпечної дистанції та безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкоджень обох транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п.12.1., 13.1. ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, призначити менш суворе адміністративне стягнення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 щодо доводів поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що наявні апеляційні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує постанову місцевого суду лише в частині призначеного їй заходу адміністративного стягнення, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність вини у порушенні правил дорожнього руху, учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП, в постанові зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника, відсутність пом'якшуючих відповідальність обставин та застосував з метою виховання особи та запобігання вчиненню нею нових правопорушень захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 06 (шість) місяців.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується та вважає, що судом обрано ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення без достатніх законних на те підстав, поза як суд підійшов формально до призначення правопорушнику відповідальності, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним обставинам, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що призвело до застосування необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Порушені судом першої інстанції і вимоги ч.2 ст.33 КпАП України, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Натомість, місцевий суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КпАп України, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

В п.28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз'яснив, що «…Судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Як випливає зі змісту постанови, обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем роботи чи проживання, притягувалась раніше до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічно правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, чи вчиняла інші порушення, відповідальність за які передбачено законом, або ж інші фактичні дані чи обставини, що в сукупності надали б суду можливість обґрунтовано дійти висновків про особу порушника і обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КпАП України, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення - відсутні.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не було враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КпАП України).

Санкцією ст.124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яка тягне за собою або ж накладання штрафу або ж позбавлення права керування транспортними засобами.

В той час, як випливає з положення ч.2 ст.30 КпАП України, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано вказаного вище положення закону, оскільки ОСОБА_2, виходячи з обставин скоєння ДТП, не вчинила грубого порушення права керування транспортними засобами, до відповідальності за порушення ПДР України раніше не притягувалась, що не дає правових підстав суду застосувати вид адміністративного стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, судом першої інстанції у винесеній ним постанові, на підставі якої було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, безпідставно застосовано суворіший вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 06 (шість) місяців, що необґрунтовано жодними доказами та фактичними даними, які б надали суду правові підстави застосувати саме таку міру відповідальності, а тому в цій частині постанову суду необхідно змінити, застосувавши до порушника більш м'яке та менш суворе адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у виді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.12.2017 − змінити в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 06 місяців на інший вид адміністративного стягнення - штраф в розмірі 340 грн. В іншій частині постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін .

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/638/2018

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - ЖежераО.В.