П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2018 Справа №607/8946/18

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., за участі адвоката ОСОБА_1, розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальностіОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, за частиною 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2018 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 066618 у якому зафіксовано, що він 12 травня 2018 року, в 12 год. 30 хв., будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) вжив алкоголь, а саме горілку, до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння чи прийняття рішення про звільнення від такого огляду. Огляд на предмет перебування у стані алкогольного спяніння проводився із застосуванням газоаналізатора «Drager Alkotest 6810» ARCD-0524 (повірка дійсна до 06 грудня 2018 року) на табло якого висвітлився показник у 1,05 ‰, чим порушив вимоги пункту 2.10 Є Правил дорожнього руху за що частиною 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, однак за участі його захисника. Адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив вину свого підзахисного у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення з мотивів, викладених у письмових поясненнях. У них зазначено, що ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення не вчиняв. Докази того, що останній вживав алкоголь після ДТП відсутні. Пояснення ОСОБА_2, котрі він дав на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення до уваги брати не слід, оскільки вони надані помилково та не відповідають реальним обставинам справи. Також зазначає, що однин із свідків огляду ОСОБА_2 на предмет перебування у стані алкогольного спяніння, був явно зацікавленою особою, а тому залучатись не міг.

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно частини 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням є вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк пятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

З огляду на санкцію частини 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, котра навіть у своєму мінімальному розмірі становить штраф у розмірі 20 400 гривень, можна дійти до висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підтвердження цих обставин, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, до адміністративних матеріалів додано: результати продування ОСОБА_2 газоаналізатора «Alkotest Drager 6810»; акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 12 травня 2018 року; схему місця ДТП; протокол огляду транспортного засобу від 12 травня 2018 року; протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 066617 від 12 травня 2018 року; протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 066632 від 12 травня 2018 року; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

У жодному із цих документів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень самого ОСОБА_2, не міститься відомостей, котрі підтверджували б факт вживання ОСОБА_2 алкоголю після ДТП, хоча у зазначеному протоколі наявне посилання на його вид горілка.

За даних обставин, очевидним є те, що факт вживання ОСОБА_2 алкоголю після ДТП встановлено, а в подальшому занесено до протоколу про адміністративне правопорушення, виключно зі слів самого ОСОБА_2, від яких він відмовився в процесі судового розгляду.

Таким чином має місце ситуація, коли особа, щодо якої складено адміністративні матеріали, заперечує свої пояснення, яким немає доказів та які надані до моменту передачі справи в суд, надає інші, на що, безумовно, має право.

Ця ситуація, з правової точки зору, породжує обєктивний сумнів у відповідності фактичним обставинам справи, фактів вживання ОСОБА_2 алкоголю після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Такі сумніви, без їх доказового нівелювання, відповідно до частини 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_2

Окрім цього слід зазначити, що пунктом 6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція)передбачено, що огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З переглянутих у судовому засідання відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що один із свідків проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного спяніння, а саме ОСОБА_4, був власником автомобіля, з яким попередньо ОСОБА_2 вчинив ДТП.

Очевидно та підтверджується зазначеними відеоматеріалами (фрагменти відео на лазерному диску за адресою: папка «КАМЕРА_000076», файл «1501.avi», 00:27 00:54, 01:28 01:39, 03:37 03:43 секунди запису), що така обставина породжувала у ОСОБА_4 елемент неприязні до ОСОБА_2, котру він не приховував, відповідно висловлюючись на його адресу на місці події, а саме: неодноразово надаючи критичну оцінку його діям та особі, передбачаючи притягнення його до адміністративної відповідальності, позбавлення права керування транспортним засобом і втрату роботи, як наслідок. Це в совою чергу могло вплинути на його неупередженість як свідка.

Таким чином, щодо неупередженості ОСОБА_4 є сумніви, про що заявляє і захист ОСОБА_2 а тому, залучаючи його як свідка проходження останнім огляду на предмет перебування у стані алкогольного спяніння, працівники поліції порушили пункт 6 розділу ІІ Інструкції.

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ та пункту 22 розділу ІІІ Інструкції, оформлення матеріалів огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже процедура огляду ОСОБА_2 на предмет перебування у стані алкогольного спяніння була проведена з порушенням вимог Інструкції, а тому її результати є недійсними.

За даних обставин суд приходить до переконання про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі слід закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд вважає за необхідне звернути особливу увагу на те, що до повноважень суду не входить можливість змінити кваліфікацію дій особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, до прикладу, з частини 4 на частину 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки у такому випадку судом, без належної на то компетенції буде, по суті, розпочато провадження у новій адміністративній справі, без дотримання процедури, встановленої Кодексом України про адміністративні правопорушення, як то складення відповідного протоколу і.т.д. У даному випадку суд виключно розглядає подані йому адміністративні матеріали в межах кваліфікації, встановленої компетентною особою і приймає одне з рішень, визначених статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 130, статтями 221, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_2 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_5