Дата документу 18.01.2018 Справа № 554/284/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави А. Г. Савченко, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП та інші відомості про особу невідомі і ініціатором складення протоколу не надані

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу складеного ДОП Полтавського ВП ГУ НП України в Полтавській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 «26 грудня 2017 року, близько 11 год. 30 хв., порушник ОСОБА_1, перебуваючи по вулиці Сінній в м. Полтава здійснив дрібну крадіжку металевих листів, що, на думку ініціатора складення протоколу, є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

В судове засідання порушник не викликався, оскільки процедуру притягнення його до відповідальності ініціатором складення протоколу вчинено з порушенням встановлених законом вимог, в звязку з чим суд прийшов до висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення та необхідності закриття справи за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Стаття 51 КУпАП містить три норми, дві із яких встановлюють відповідальність за вчинення правопорушення, а третя встановлює розмір крадіжки, за якою вона визнається дрібною.

Відповідальність за ч. 1 ст. 51 КУпАП настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Частина 2 вказаної статті передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 51 цього Кодексу встановлює, що викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Як видно із змісту протоколу, він складений з грубими порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, яка встановлює, що в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинні бути зазначені: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. У разі відмовлення особи, яка вчинила правопорушення, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. При складенні протоколу порушникові розяснюються його права і обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

При складенні протоколу порушникові розяснюються його права і обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один із яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 254 КУпАП).

Ці вимоги закону ініціатором складення протоколу були грубо порушені.

Судом встановлено, що Протокол про адміністративне правопорушення має суттєві недоліки у ньому, зокрема, суть адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у диспозиції частин першої та другої статті 51 КУпАП, оскільки не розкрито зміст порушення, а лише констатовано факт вчинення такого порушення та зроблено посилання на норму, що є недопустимим, так як порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та позбавляє суд можливості оцінювати ці дії як дрібну крадіжку.

Зокрема, в протоколі не зазначено, яка вартість та кількість вкраденого майна та спосіб, у який це було вчинено, тобто не розкрита обєктивна сторона правопорушення.

Крім того, не встановлено та не зазначено мету вчинення цих дій, тобто не розкрита субєктивна сторона правопорушення, що позбавляє суд можливості оцінювати їх як крадіжку, оскільки вона має корисний характер.

Так, обєктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні: 1) крадіжки (таємного викрадення чужого майна); 2) шахрайства (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою); 3) привласнення; 4) розтрати.

Субєктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Із змісту протоколу не видно, яким саме чином порушник заволодів чужим майном та з якою метою це вчинив.

Ініціатором складення протоколу констатовано про вчинення дрібної крадіжки порушником без зазначення, який саме розмір збитків заподіяно крадіжкою і чи являється він дрібним.

Відповідно до п. 22.5 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року. П. 6.6.1 пункту 6.1 статті 6 вказаного Закону встановлює податкову соціальну пільгу у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року. Таким чином, для кваліфікації певного діяння як злочину або як адміністративного правопорушення необхідно визначити вартість викраденого майна і зіставити її з розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Такого визначення розміру збитків ініціатором складення протоколу зроблено не було, а суд позбавлений можливості це зробити, оскільки в протоколі не зазначено розмір збитків, заподіяних внаслідок протиправного заволодіння чужим майном.

Отже, наведене дає підстави суду прийти до висновку про відсутність в діяннях особи, якій інкримінується вчинення дрібної крадіжки, складу цього правопорушення, так як не встановлено розміру збитків та не зазначено обєктивної і субєктивної сторони правопорушення.

Під час складення протоколу зазначені неповні дані порушника, які позбавляють суд можливості виклику його до суду та свідчать про не встановлення його особи.

Протокол оформлений неохайно, всупереч Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 6 листопада 2015 року № 1376 та без додержання вимог, які зазначені в статті 256 КУпАП, що позбавляє суд можливості приймати його до уваги як доказ по справі.

Із документів доданих до протоколу слідує, що докази вини порушника зібрані всупереч встановленому статтею 251 КУпАП порядку. Згідно з положеннями зазначеної норми закону доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення ініціатором складення протоколу не надано і посилання на них в самому протоколі не наведено, а тому констатація факту вчинення ним адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке на доказах не грунтується.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, так як висновки ініціатора складення протоколу про його винуватість у цьому не ґрунтуються на наданих доказах, протокол про адміністративне правопорушення, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, що виключає притягнення особи до відповідальності.

Керуючись статтями 247, 283 та 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.Г. Савченко