АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/2490/2018 Головуючий в 1-й інстанції: Бородій В.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Жук О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ЖукО.В.,

розглянувши 23 серпня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року про притягнення

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2018 року постановою судді Подільського районного суду м. Києва Мехеда А.В. визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі - КУпАП/, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок на користь держави.

Згідно з постановою 02 червня 2018 року, о 23 годині 03 хвилини, на площі Шевченка, 2 в м. Києві, ОСОБА_5 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України /далі - ПДР України/.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вказану постанову відносно ОСОБА_5 та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_5 автомобілем та його перебування в стані наркотичного сп'яніння.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не викладено обставин і не зазначено доказів керування останнім транспортним засобом. На думку захисника, рапорт працівника поліції відповідно до положень інструкції з оформлення адміністративних матеріалів є лише документом звітування перед керівництвом і тому не може бути визнаний доказом по справі.

Вважає, що пояснення свідків мають бути критично оцінені судом і визнані недопустимими доказами, оскільки написані одним почерком на надрукованих і майже заповнених бланках, та містять лише особисті підписи останніх. Крім того, відомості зазначені у них не відповідають дійсним обставинам, які відбувалися в присутності вказаних свідків. Щодо керування ОСОБА_5 транспортним засобом, то свідки не бачили ці події особисто; проходження тесту на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння працівники поліції останньому не пропонували; протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_5 підписав, однак з часом та місцем розгляду справи останнього ознайомлено не було. З відеозапису події також не вбачається відомостей, які б в своїй сукупності підтверджували факт керування ОСОБА_5 транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння і відмову водія від проходження огляду для підтвердження такого стану.

Тому, пропозиція працівника поліції пройти огляд для визначення стану наркотичного сп'яніння особі, яка не керувала автомобілем суперечить вимогам ст. 130 КУпАП і положенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року /далі - Інструкція/.

Крім того захисник вважає, що поліцейськими порушено процедуру огляду на стан сп'яніння передбачену ст. 266 КУпАП, положеннями Інструкції і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затверджений постановою Кабінету міністрів України №1103 від 17.12.2008 /далі - Порядок/.

Зокрема, зазначені поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 ознаки наркотичного сп'яніння не передбачені Інструкцією та виявлені поліцейським без застосування спеціальних технічних засобів, результати такого первинного огляду не зазначені у відповідному акті. Вважає, що відповідно до Інструкції поліцейський має повноваження направити водія для проведення огляду на стан сп'яніння до закладу охорони здоров'я виключно у випадку відмови останнього від проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди водія з його результатами.

Тобто, у поліцейського були відсутні будь-які законні підстави для направлення ОСОБА_5 в лікувальний заклад, оскільки останній не керував транспортним засобом; у нього були відсутні визначені законом ознаки, наркотичного сп'яніння, і він не відмовлявся від проходження такого огляду на місці.

Також захисник звертає увагу на те, що поліцейські перевищили свої повноваження, передбачені Законом України «Про Національну поліцію», оскільки без законних на те підстав перевіряли документи ОСОБА_5 В справі відсутні докази порушення ОСОБА_5 ПДР України.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, переглянувши відеозапис, наданий поліцейськими суду першої інстанції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як убачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 є правильними та підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Зокрема даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків, рапорті поліцейського та відеозаписі події.

З протоколу про адміністративне правопорушення БД№302527 відносно ОСОБА_5 вбачається, що 02 червня 2018 року, о 23 годині 03 хвилини в м. Києві на площі Шевченка, 2, водій керував транспортним засобом «Geely» д.н.з.НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, погане слиновиділення. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Протокол підписаний свідкамиОСОБА_7 і ОСОБА_8, зазначено їх анкетні дані.

У відповідній графі наявні особисті пояснення ОСОБА_5 «Пройду огляд у нарколога самостійно, зобов'язуюсь протягом доби автомобілем не керувати».

Протокол підписаний ОСОБА_5 та ним отримано тимчасовий талон на право керування транспортним засобом, відповідно останній ознайомлений з його змістом.

З рапорту поліцейського роти 4 батальйону 2 полку 1 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_9 вбачається, що 02.06.2018 о 23 годині 03 хвилини, патрулюючи в складі екіпажу «Рубін 705», було помічено автомобіль НОМЕР_1 за адресою: м. Києві, площа Шевченка, 2, який здійснював зупинку під знаком «Зупинку заборонено» п.3.34 ПДР України. При спілкуванні з водієм ОСОБА_5 /посвідчення водія НОМЕР_3/ було виявлено у останнього ознаки наркотичного сп'яніння, а саме тремтіння пальців рук, тремтіння зіниць очей, зіниці не реагують на світло. Водій повідомив, що «щойно під'їхав», такі пояснення були зафіксовані на камеру АА00362; після чого водієві було запропоновано проїхати до лікаря нарколога на що він відмовився в присутності двох свідків у встановленому законом порядку. Внаслідок чого на водія було складено протокол БД№302527 за ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с.3/.

В судовому засіданні апеляційної інстанції був переглянутий відеозапис, наданий поліцейськими суду першої інстанції, на якому поліцейський оголошує свідкам, що водій декілька хвилин назад зупинив автомобіль під знаком «Зупинку заборонено» і під час спілкування, у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, однак він відмовляється проїхати до лікаря-нарколога для проходження огляду у встановленому законом порядку. Пропонує водієві назватися і ОСОБА_5 оголошує свої прізвище, ім'я, по-батькові. Потім поліцейський звертається до ОСОБА_5 і він відповідає, що бажає самостійно пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у лікаря-нарколога через 2 /дві/ годині, однак зараз нікуди не поїде. Свідки відповідають на запитання поліцейського, що почули відмову водія /а.с.4/.

При цьому, ОСОБА_5 не заперечував, що він водій і керував транспортним засобом, будь-яких претензій до працівників поліції не мав.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Пунктом 2 розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.7 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов'язковим.

Тобто, огляд на стан наркотичного сп'яніння здійснюється на підставі висновку поліцейського щодо можливого перебування водія з ознаками такого стану та лише у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров'я.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Дана Інструкція не передбачає самозвернення водія до закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, у тому числі враховуючи те, що поліцейський зобов'язаний здійснити його доставку в приміщення останнього.

Посилання захисника на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП є безпідставним, оскільки огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції не проводився, у зв'язку з відмовою ОСОБА_5 від його проходження.

Норми КУпАП не передбачають обов'язкового допиту свідків безпосередньо в судовому засіданні судом першої чи апеляційної інстанції. Письмові пояснення свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_10 є належним і допустимими доказами по справі, а їх присутність під час відмови ОСОБА_5 від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров'я підтверджується відеозаписом.

Свідки не мають повноважень підтверджувати або спростовувати наявність будь-яких ознак сп'яніння у водіїв, факт керування ними транспортним засобом і обставини їх зупинки працівниками поліції.

Тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів достовірність вказаних пояснень.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно доводи апеляційної скарги щодо недопустимості доказів наявних в матеріалах справи, у тому числі рапорту поліцейського, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо перевищення працівниками патрульної поліції своїх повноважень не є предметом розгляду по даній справі, а причина перевірки документів у водія ОСОБА_5 зазначена у рапорті працівника поліції.

Враховуючи викладене, вважаю, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про доведеність вини ОСОБА_5 в порушення п.2.5 ПДР України.

При цьому, зазначення поліцейським в протоколі БД№302527 ознак наркотичного сп'яніння не передбачених Інструкцією, не впливають на законність отримання даних, що містяться в ньому.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_5 накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та ступеню його вини.

За таких обставин вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому підстав для її задоволення не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.В.Жук