Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2069/18 Головуючий в 1 інст. Щаслива О.В.
Провадження №33/778/569/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Вельможка С.П., розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, 16 квітня 2018 року о 03 год. 30 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем марки FORD ESCORT державний номер НОМЕР_1 напроти буд, № 155-6 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера DRAGER та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДД України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій окрім вимог щодо скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження по справі, заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У клопотанні зазначив, що він не приймав участь при розгляді справи 14 червня 2018 року, про існування постанови йому стало відомо лише 12 липня 2018 року від захисника, апеляційну скаргу подав 22 липня 2018 року, тобто в десятиденний строк.

На думку апеляційного суду, заявлене апелянтом клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи щодо причин пропуску цього строку підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом першої інстанції проведено судовий розгляд формально, без з'ясування всіх обставин справи, оскільки не викликано та не допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначені в протоколі, а також працівника поліції Грицаєнка В.С, який складав протокол та оформлював всі інші матеріали відносно нього. Отже, судом порушено вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування та дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що він не керував автомобілем, в зв'язку з чим не було потреби у проходженні ним медичного огляду на стан сп'яніння, однак співробітники поліції не взяли до уваги цей факт. До того ж, окрім нього в автомобілі перебувало ще декілька осіб, серед яких жінка, яка погоджувалась, що це вона керувала автомобілем, але її особу поліцейськими не встановлено, та її твердження не взяті до уваги.

З огляду на те, що матеріалами справи не доведено факт керування ним транспортним засобом, дані обставини вказують на наявність сумнівів щодо доведеності його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Вельможка С.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову суду скасувати, а провадження закрити; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

При апеляційному розгляді ОСОБА_2 вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказавши, що автомобілем він не керував, а тому не було підстав проходити огляд на стан сп'яніння. В автомобілі окрім нього ще знаходилось декілька осіб, серед яких і особа, яка керувала автомобілем.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_2 на свій захист, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №405007 від 16 квітня 2018 року, з якого вбачається, що протокол складений в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, від підпису якого останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, яким підтверджені висновки про наявність у останнього ознак алкогольного сп'яніння (а.с.5); направленням на огляд водія ОСОБА_2 з метою виявлення стану сп'яніння (а.с.6); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров'я (а.с.7-8).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №405007 від 16 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються матеріалами справи, в т.ч. відеозаписом, який був переглянутий і при апеляційному розгляді, відповідно до якого під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_2, який не заперечував, що вживав алкогольні напої, а тому твердження апелянта, що він не керував автомобілем, є безпідставними та надані з метою уникнути відповідальності.

Апеляційним судом перевірені доводи апелянта про те, що він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд першої інстанції використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи - матеріали справи містять повідомлення про одержання повістки ОСОБА_2 на 14 червня 2018 року, в якому останній власноруч розписався, але в судове засідання не з'явився.

З наведеного вище випливає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неповідомлення його про час та місце розгляду справи в суді, є безпідставними.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв'язку з тим, що не були допитані свідки та поліцейські, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом досліджені всі докази, що містяться в матеріалах справи та надана цим доказам оцінка.

Наявні у справі докази є належними, допустимими і достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення, та у своїй сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав на останнього стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева