АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТІ КИЄВА
Справа № 33/796/472/2018 Головуючий в 1-й інстанції: Бойко О.В.
Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП Доповідач: Жук О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

міста Києва Жук О.В.,

розглянувши 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2017 року постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва Нетудихатка А.В. визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 гривень.

Згідно з постановою, ОСОБА_2, обіймаючи посаду оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній сфері управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, будучи суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в десятиденний термін не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Так, 20.04.2017 ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №8047/2017/425054 набув у власність автомобіль «Тойота», д.н.з.НОМЕР_1, вартістю 458 280 гривень 06 копійок, що перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 01 січня 2017 року, проте повідомлення про суттєві зміни подав лише 20 липня 2017 року, тобто з порушенням десятиденного строку встановленого законом, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану постанову та закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що він не мав наміру приховувати відомості про зміну майнового стану, а вніс відповідні уточнення до Єдиного державного електронного реєстру декларацій за першої нагоди.

Так, згідно наказу №67о/с від 21.02.2017 року, він працює на посаді оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній сфері управління захисту економіки у м. Києві ДЗЕ НП України.

20 квітня 2017 року його батько ОСОБА_3 оформив на ім'я апелянта належний останньому на праві приватної власності автомобіль НОМЕР_2, з метою захистити свою власність від можливого поділу внаслідок позову в порядку ст.74 Сімейного кодексу України. Тобто, фактично апелянт не отримував в користування вказаний автомобіль та грошей за нього не сплачував, оскільки автомобіль залишився у володінні батька.

Згідно наказу №322 від 30 березня 2017 року, з основного місця роботи за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, він був відряджений до апарату Департаменту захисту економіки Національної поліції України за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 2 /відповідна копія наказу додається/, та продовжує перебувати у відрядженні станом на день подання апеляційної скарги.

Звертає увагу на те, що в протоколі зазначено місцем вчинення адміністративного правопорушення його робоче місце по вул. Антоновича, 114 в м. Києві, з якого він був відряджений. Флеш-накопичувач з електронним ключем для входу до відповідної системи декларування, від початку відрядження зберігається в сейфі за його основним місцем роботи за вказаною адресою. В період відрядження він мав суттєве навантаження, пов'язане з виконанням службових обов'язків, невідкладною /інколи цілодобовою/ оперативно-розшуковою діяльністю, обставини та деталі якої не має права розголошувати.

Тому, з причин які є поважними та пов'язані з його професійною діяльністю, він не мав можливості в десятиденний термін подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Скориставшись першою можливістю, він на короткий час прибув до основного місця роботи по вул. Антоновича, 114 в м. Києві, забрав електронний ключ та 20 липня 2017 року вніс відомості про «придбаний» автомобіль.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на наявні в матеріалах справи докази, які вказують на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а рішення судді про його винуватість ґрунтується на припущеннях.

Крім того, на думку апелянта, суб'єктивна сторона правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. В його діях відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу правопорушення, оскільки у нього були відсутні мотив вчинення порушення закону, він не бажав його порушувати, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення до адміністративної відповідальності.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурорів Онищенка А.В. та Харитонової О.Д., які вважали постанову законною та обґрунтованою, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю її такою, що підлягає задоволенню в зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 279, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На засіданні посадовою особою, що розглядає справу, заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані.

Частина 2 статті 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунку в установах банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Вказана норма Закону є бланкетною, а тому визначення ознак складу такого правопорушення відбувається з урахуванням вимог Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014

Стаття 52 зазначеного Закону передбачає обов'язок суб'єкта декларування у разі отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлений на 1 січня відповідного року, у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Порядок інформування визначається останнім і здійснюється відповідно до Рішення агентства шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, через персональний електронний кабінет.

Враховуючи викладені норми законодавства України, ч.2 ст. 172-6 КУпАП передбачає два окремих склади відповідного правопорушення, а саме неподання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані або несвоєчасне подання такого повідомлення.

При цьому в першому випадку суб'єкт декларування, визначений Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014, взагалі не подав відповідне електронне повідомлення, а в іншому подав, однак з пропуском встановленого десятиденного строку.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення від 02.08.2017, складений старшим оперуповноваженим Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_5 щодо ОСОБА_2, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, протокол містить суттєві суперечності при викладенні суті правопорушення. Зокрема зазначено, що ОСОБА_2 придбав автомобіль вартістю 458280 гривень 06 копійок 24.04.2017, останнім днем подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані визначено 30.04.2017, тобто шостий день після вчинення угоди. Зазначено про те, що таке повідомлення він подав, однак лише 20.07.2017. Місце вчинення правопорушення є невизначеним, оскільки ОСОБА_2 мав можливість подати повідомлення в мережі Інтернет в будь-якому місці. І при цьому вказано, що місце вчинення слід вважати фактичне місце роботи, а саме Управління захисту економіки у м. Києві, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114.

Як висновок у протоколі міститься посилання на те, що ОСОБА_2 без поважних причин не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, виклад суті правопорушення в протоколі суперечить вимогам ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки не містить чіткого викладу конкретного складу правопорушення, передбаченого диспозицією вказаною частиною статті КУпАП.

Така неконкретність позбавляє особу, що притягується до адміністративної відповідальності, належним чином реалізувати своє право на захист, гарантоване як Конституцією України так і нормами КУпАП.

Дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, також є доказом в справі. А тому, порушення при його складанні, тягнуть за собою, недопустимість такого доказу.

Частина 2 стаття 251 КУпАП покладає обов'язок щодо збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В матеріалах справи міститься витяг з наказу №332 від 03.03.2017 заступника Голови - начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України, з якого вбачається, що ОСОБА_2 був відряджений до апарату Департаменту (м. Київ, вул. Багговутівська, 2) з 03.04.2017 до особливого розпорядження.

Дані, що містяться у відповідному документі, залишилися поза увагою особи, що склала протокол. Так, місцем вчинення правопорушення, визначено місце основної роботи ОСОБА_2 за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 114.

Однак будь-яких доказів того, що ОСОБА_2, фактично перебуваючи у відрядження, враховуючи характер його службових обов'язків, мав можливість подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані за місцем основної роботи, матеріали справи не містять. Хоча збирання доказів покладено саме на особу, що складає протокол.

Інші наявні в справі докази, доводять лише факт придбання суб'єктом декларування майна, його вартість та подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані поза межами встановленого Законом десятиденного строку.

Зазначені порушення вимог процесуального та матеріального права залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Постанова судді також не містить викладу суті правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.2 ст. 172-6 КУпАП. З обставин правопорушення лише вбачається, що суд визнав винуватим ОСОБА_2 фактично у несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані, хоча такі висновки суперечать протоколу про адміністративне правопорушення.

Не зазначено у постанові жодного доказу, який на думку суду доводить винуватість ОСОБА_2 та спростовує його пояснення, надані суду. Натомість зазначено про не надання останнім даних, які свідчили про відсутність в його діях складу правопорушення. Тобто, фактично суд поклав обов'язок доказування невинуватості на особу, що притягується до адміністративної відповідальності, що суперечить нормам Конституції України та висновкам, викладеним у рішеннях Європейського суду з прав людини. При цьому своє рішення жодним чином не мотивував.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, як прийнята з порушенням вимог процесуального та матеріального права, підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені вище порушення вимог законодавства України, вважаю, що в справі відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 176-2 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва О.В.Жук