Провадження № 3/263/3070/2018
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2018 року м. Маріуполь
Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Маріуполі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого водієм, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст.130 ч.1 КпАП України,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №404344, 29.09.2018 року о 01-45 годині по вул. Гранітній, 107 в м. Маріуполі гр. ОСОБА_2 керував автомобілем ГАЗ 330210, державний номерний знак НОМЕР_1, з наявними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода), від проходження огляду за допомогою технічного приладу «Драгер» на місці та у закладі охорони здоровя відмовився у присутності двох свідків, у звязку з чим ОСОБА_2 інкримінують порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, та здійснення адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
Правопорушник в суді просив провадження по даній справі закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки він не керував вищевказаним транспортним засобом, а стояв на місці.
У відповідності до ч.1 ст.130 КпАП України передбачено притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
При цьому, діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов'язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.
Відповідно до правових позицій, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»(зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей, документів, а також іншими документами.
Так до вказаного протоколу були додані, зокрема: письмові пояснення сусідів ОСОБА_2 та рапорти співробітників поліції, зі змісту яких вбачається, що при виявленні автомобіля ГАЗ 330210, державний номерний знак НОМЕР_1, останній здійснював рух, проте доданий до протоколу відеозапис інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення не містить достовірних відомостей здійснення останнім керування вказаним транспортним засобом.
Крім того, сам ОСОБА_2 як при складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, так і в суді заперечував факт керування ним транспортного засобу у стані алкогольного спяніння.
При цьому, судом також враховується, що відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації № R (91)1 ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, а також те, що обов'язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, перебуваючи у стані сп'яніння, або відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, та відсутність достовірних доказів останнього, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 обєктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення.
Згідно ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю, за відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130 ч.1, 247 ч.1, 284 ч.3 КпАП України,
ПОСТАНОВИЛА:
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 130 ч.1 КпАП України закрити, у звязку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України.
Постанова може бути оскаржена впродовж десяти днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя.
Повний текст постанови складено 27.11.2018 року.
Суддя: Шевченко О.А.