ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

- за ч.1 ст.130 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Жмеринського міськрайонного суду 31.08.2018 року надійшла адміністративна справа щодо ОСОБА_1 за ознакою керування ним о 21 годині 25 хвилин 24.08.2018 року по вул. Пушкіна в м.Жмеринка Вінницької області мотоблоком "Зубр" без державного номерного знака, перебуваючи в стані алкогольного спяніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, посилаючись на відсутність свідків при його затриманні, а також на невидачу йому працівниками поліції направлення на проходження медичного огляду на стан сп'яніння у письмовій формі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адмінстративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суддя виходить наступних висновків.

Відповідно до п.п."а" п.2.9.Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "ОСОБА_2 проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Судом не приймається до уваги наявний в матеріалах справи висновок №470 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданий КУ Жмеринська ЦРЛ 24.08.2018 року на імя ОСОБА_1 (а.с.9), оскільки у його розділі 5 не вказаний точний час направлення особи на огляд, у розділі 6 міститься незастережене виправлення в номері документа, що посвідчуває особу, яка доставила обстежуваного на огляд, та не зазначена назва цього документу. Розділ 10 зазначеного висновку належним чином не оформлено, а саме не викреслено зайві відомості стосовно того, чи перебуває ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, чи ознак алкогольного спяніння у нього не виявлено. У розділі 11 відсутній підпис обстежуваної особи, або застереження про його відмову від підпису.

За сукупності наведених недоліків зазначений висновок вочевидь не відповідає вимогам положень розділу ІІІ затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також додатку 4 до цієї Інструкції яким власне встановлено форму та зміст відповідного висновку, відтак останній є недопустим доказом.

З огляду на недолучення до висновку роздрукованого у встановленому порядку результату вимірювання алкотестера, представленого лише у візуальний спосіб в обсязі наданих відеозаписів, що не визначає можливості визначення ані дотримання регламенту повірки, ані моделі алкотестера, а відповідно його сертифікації в Україні загалом, судом визначається також неналежним доказом протокол про адміністративне правопорушення від 24.08.2018 року, оскільки відповідні висновки шодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння у ньому вказані за посиланням саме на вказаний вище висновок та результат алкотесту.

Решта представлених в матеріалах адміністративної справи доказів самостійно не становлять належного підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Відтак, за невизнання своєї вини самим ОСОБА_1, належних та допустимих доказів його винуватості суду не представлено, у зв'язку з чим провадження в справі підлягає закриттю, оскільки склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях останнього не підтверджено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.221, п.1 ст.247, ст.283, 284, 287-290 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.