Номер провадження 3/754/5187/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. ст. 124,122-4 КУпАП (справа 754/3629/18, провадження 3/754/1816/18),

ПОСТАНОВИВ:

21.11.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. ст. 124,122-4 КУпАП.

Заява обґрунтована наступним.

В провадженні Деснянського районного суду знаходиться адміністративна справа № 754/3629/18 (провадження № 3/754/1816/18) про притягнення його, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР за ст. 124 КУпАП. Перше засідання по цій справі відбулось 23.05.2018 року. На цьому засіданні крім нього був присутній водій авто, що зіткнулось з його автомобілем, ОСОБА_2 Представника поліції не було і йому не відомо, чи викликався він взагалі. Також зазначає, що він не отримав виклику до суду, а дізнався про засідання через електронний реєстр.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2. Він ознайомлювався з матеріалами справи до засідання і не знайшов в них будь яких доказів, того що саме його авто зіткнулось з іншим, а не навпаки, а пояснення іншого водія, та як і протокол про адміністративне порушення, самі по собі не можуть бути доказами, так як і наявні фото без ґрунтовного опису, аналізу і відповідного висновку.

На судовому засіданні, суддя Панченко О.М., не розглянула доказів його вини, тому що їх не має в матеріалах справи, одразу запитала чи не визнає він своєї вини, нібито сам факт, того що він винен у скоєнні цього ДТП є доведеним, чим одразу змусила його доводити свою невинуватість. Він звертав увагу судді на те, що вищезазначений протокол складений з порушення, а саме на момент підпису і вручення йому копії в протоколі були відсутні пункти ПДР, які він нібито порушив і були вписані пізніше, на що суддя закрила очі. На свій захист він подав клопотання про залучення до матеріалів справи CD-диску з фотокопіями пошкоджень автомобілів і аналізу пошкоджень (так як поліція його не зробила) і попросив суддю ознайомитись з ним. Побіжно ознайомившись суддя Панченко О.М. одразу запитала чи є він експертом, а потім ким є за фахом, що взагалі ні як не відноситься до справи. Потім вона сказала, що потрібна авто-технічна експертиза, і запитала, чи буде він писати заяву. Суддя Панченко О.М. одразу переклала на нього відповідальність за доведення своєї невинуватості. Він впевнений, у тому, що не допускав зіткнення з іншим авто так, як і в правильності зробленого аналізу, тому написав заяву на призначення авто-технічної експертизи, єдиним питанням якої зазначив: «Яке з двох авто НОМЕР_3 чи "RENAULT Master" державний номерний знак НОМЕР_4 здійснило зіткнення?».

Він не отримав виклику до суду на перше засідання, оскільки адреса отримувача написана нерозбірливо. Зазначив, що суддя Панченко О.М. веде себе дуже роздратовано та розмовляє з ним наче з підлеглим

Отримавши постанову про призначення експертизи, він з подивом дізнався, що питання, яке він зазначив в заяві, суддею Панченко О.М. було самовільно змінено на два інших, таких що потребують більше часу, а значить більшої оплати з його боку. Зазначає, що виник сумнів у неупередженості судді, оскільки суддя змінює питання, що виноситься на експертизу, однак ніяк не мотивує таке відхилення. Крім того, як учаснику справи, ухвалу про призначення експертизи направлено не було, саме через те, що усвідомлювала свої неправомірні дії щодо зміни питання, що виносяться на експертизу. Коли, він отримав лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з рахунком на оплату експертизи, однак він одразу повідомив листом інститут і суддю, що не збирається оплачувати змінені без його згоди питання до експертизи.

Зазначив, що три його попередні заяви про відвід судді Панченко О.М. були незадоволенні судом з причини, що на той час справа не перебувала на розгляді у судді Панченко О.М., але ж суддя була попереджена, що експертиза, яку вона призначила з порушенням закону не буде оплачена з його боку, а це означає, що справа повинна бути повернута до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, проте, суддя Панченко О.М. не спромоглась вчинити жодних дій, що до своєчасного повернення і розгляду цієї справи, як він розуміє, навмисно порушуючи всі строки розгляду справи, фактично сама усунулась затягуючи час.

На підставі викладеного, просить суд задовольнити його заяву про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. по розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4,124 КУпАП.

Як зазначається у п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухвалених 17.11.2010, зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п. 11).

Тому заява про відвід має бути розглянута по суті.

В судове засідання суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. не з'явилась, про місце та час розгляду заяви про відвід була повідомлена належним чином.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Суддею проведено судовий розгляд заяви про відвід у відсутності судді оскільки її неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Заслухавши доводи заявника, вивчивши заяву про відвід, дослідивши матеріали провадження про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що заява про відвід судді Панченко О.М. підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 9 Конституції України,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин застосовується Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається у тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у учасників процесу у його безсторонності.

Відповідно до п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарии", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви" та проти України).

Бангалорські принципи поведінки суддів визначили, що незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, шляхом дотримання суддею незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення, щоб така незалежна позиція була очевидна для стороннього спостерігача.

Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції. Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії, Хаусчілдт проти Данії.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід та самовідвід.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності з ч.1ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституціїі законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантіїст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Відповідно дост.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннямист.245 КУпАП передбачено, що одним із завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, з метою недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ'єктивності розгляду справи суддею.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про зміну підсудності по справам про адміністративні правопорушення, разом з тим, відповідно до ч.1ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. З метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та, при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді, керуватися ст.75 КПК України.

Відповідно до ч.1ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Крім цього, відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об'єктивного рішення у справі.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб'єктів, що з'ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

ОСОБА_1 неодноразово в справі №754/3629/18 заявляв відвід головуючій, вважаючи, що взаємовідносини між ним та суддею Панченко О.М. є такими, що в нього викликають сумнів в неупередженості головуючого.

Як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, та "Веттштайн проти Швейцарії" п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Згідно з роз'ясненнями ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії» правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ'єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Оскільки зазначені у заяві про відвід судді обставини можуть викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справи, з метою недопущення таких сумнівів, та забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, заява ОСОБА_1 про відвід судді підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.1, 2, 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтями 245, 276, 279, 283 КУпАП, ст.75 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. ст. 124,122-4 КУпАП (справа 754/3629/18, провадження 3/754/1816/18) - задовольнити.

Адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передати в канцелярію Деснянського районного суду м. Києва для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: