Номер провадження: 33/785/111/18
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю секретаря Стоянової В.І. та представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - адвоката Кешкентія Д.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кешкентія Д.В., діючого в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, яка має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка працює на посаді головного державного інспектора відділу супроводження іншої категорії справ юридичного управління ГУ ДФС в Одеській області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ядесят) грн. на користь держави.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області №17-о від 02.02.2016 року, ОСОБА_3 призначено головним державним інспектором відділу супроводження іншої категорії справ юридичного управління ГУ ДФС в Одеській області. У відповідності до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_3 - є державним службовцем, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та на яку поширюється дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу супроводження іншої категорії справ юридичного управління ГУ ДФС в Одеській області , ОСОБА_3 несвоєчасно, без поважних причин, подала за місцем роботи декларацію особи, а саме 03.05.2017 року, оскільки була зобов'язана подати електрону декларацію у строк до 01.05. 2017 року.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3, перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу супроводження іншої категорії справ юридичного управління ГУ ДФС в Одеській області, та завчасно 25.11.2014 року попереджена про встановлені Законом України «Про запобігання корупції» обмеження, про що свідчить підпис ОСОБА_3, вчинила дії, які склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

У апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_4., в інтересах ОСОБА_3 не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, вважає, що зазначена постанова винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що ОСОБА_3 знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення нею 3-х років з 18.04.2016 року по 09.02.2019 року і повинна була подати щорічну декларацію до 01.05.2017 року. Оскільки 30.04.2017 року, 01.05.2017 року, 02.05.2017 року є вихідними та святковими днями, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а саме 03.05.2017 року.

Крім того апелянт зазначив, що викладені у протоколі дані щодо факт виявлення правопорушення суперечать фактичним обставинам справи, так як гранична дата до закінчення якої необхідно було подати вказану декларацію є 01.05.2017 року, а дата виявлення правопорушення вказана як дата зібрання усіх матеріалів та складання протоколу 11.07.2017 року, а тому доводи особи, яка склала протокол про те, що виявлене правопорушення сталося під час перевірки УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України не ґрунтуються на вимогах Закону.

Крім того апелянт зазначив, що перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_3 намагалася подати декларацію, однак доступ до Реєстру був обмежений і лише 03.05.2017 року надалося можливим подати декларацію.

За наведених представником обставин, на думку апелянта, у діях ОСОБА_3 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим просить розглянути його апеляційну скаргу, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про поважні причини неявки не повідомила.

Після отримання пояснень представника, з метою повного всебічного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги, апеляційним судом було оголошено перерву та визнана необхідною явка ОСОБА_3, яка повторно не з'явилася у судове засідання та від її представник надійшло клопотання про проведення розгляду за їх відсутністю, що вказувало на необхідність розгляду скарги та прийняття рішення за її результатами на підставі наявних матеріалів справи.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представника, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни, виходячи з наступного:

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з'ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_3 у вчинені зазначеного правопорушення, суддя районного суду послалася як на докази: документи, які підтверджують, що ОСОБА_3 є державним службовцем, яку за законом України «Про державну службу» віднесено до осіб, що підпадають під дію Закону України «Про запобігання корупції» в зв'язку з чим для них обов'язковим подання декларації у визначений строк у органи ДФС за місцем мешкання.

При цьому районним судом наведені документи на підтвердження своїх висновків з приводу того, що ОСОБА_3 є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме :

- наказ ГУ ДФС в Одеській області № 17-о від 02.02.2016 року, згідно якого ОСОБА_3 призначено головним державним інспектором відділу супроводження іншої категорії справ юридичного управління ГУ ДФС в Одеській області і у відповідності до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» вона є державним службовцем, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на яку поширюється дія вищевказаного Закону;

- дані про те, що 25.11.2014 року ОСОБА_3 склала присягу державного службовця, під час якої ознайомилась з попередженням про спеціальні обмеження під час прийняття на державну службу та ї проходження, встановлені Законами України «Про державну службу» та Про засади запобігання та протидії корупції».

Крім того матеріали адміністративної справи містять інші докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 займала посаду державного службовця, а саме :

- копіюю особової карти ОСОБА_3, з записами про призначення на займану посаду згідно наказів по ГУ ДФС в Одеській області з підписами ОСОБА_3 про ознайомлення з ними / а.с. 20 - 27/

- попередженням про спеціальні обмеження під час прийняття на державну службу та ї проходження, встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання та протидії корупції» з підписом ОСОБА_3 / а.с. 27-28 /.

На підставі цього апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, згідно якого ОСОБА_3 підпадає під дію п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», так як займана нею посада відноситься до посад категорії «В» державної служби і на неї поширюється дія п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», а також вимоги ст. 45 вищевказаного Закону про необхідність для цих осіб обов'язкової подачі щорічної декларації у строк до 01 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 та її представником - адвокатом ОСОБА_4 не заперечувалось ані в районному, ані в апеляційному суді того факту, що вона є державним службовцем і також те, що їй було відомо про необхідність подачі декларації у визначений законом строк.

Також ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 не заперечували того факту, подання ОСОБА_3 декларації пізніше, аніж 01 травня 2017 року, а саме 03.05.2017 року.

Це також підтверджується повідомленням Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування /а.с. 15-19/ та іншими документами. які вказав в своїй постанови районний суд.

При цьому, апеляційний суд не може погодитись з доводами представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про те, що вона не мала фізичної можливості подати декларацію до 01.05.2017 року з поважних причин в зв'язку з тим, що це день, а також 30.04.2017 року були вихідними днями, так як вона була зобов'язана подати декларацію в строк з 01.01.2017 року до 01.05.2017 року, як це встановлено законодавством, а не саме в цей день.

Слід звернути увагу на те, що в своїх поясненнях від 11.07.2017 року ОСОБА_3 визнала, що пропустила строк на подачу декларації та посилалась на причини, які не є поважними /а.с 8/.

Також неможливо погодитись з доводами адвоката ОСОБА_4 в частині того, що неможливо встановити дату скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а також місця його встановлення, так як це спростовується матеріалами справи.

Районний суд обґрунтовано вказав на те, що в даному випадку місце скоєння адміністративного правопорушення є невизначеним, так як ОСОБА_3 мала можливість подати декларацію в будь - якому місці, через мережу «Інтернет».

Також слід погодитись у висновком районного суду щодо того, що датою виявлення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією є дата складання адміністративного протоколу та рапорту про закінчення перевірки від 10.07.2017 року про встановлення в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП / а.с. 2-7, 9-10 /.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду в частині того, що ОСОБА_3 не було надано доказів поважності причини неподання декларації в строк, передбачений законодавством так як в апеляційному суді встановлено, що вона до 01.05.2017 року декларацію не подала, а подала її лише 03.05.2017 року, тобто поза межами встановленого законом строку для подання декларації, чим порушила вимоги закону.

Встановлені під час розгляду справи районним судом та підтверджені в ході апеляційного розгляду обставини, свідчать про те, що факт порушення ОСОБА_3 встановлених законом обмежень щодо несвоєчасного подання декларації, знайшов своє підтвердження, що беззаперечно вказує на наявність в її діях складу корупційного адміністративного правопорушення.

Адміністративне стягнення накладено районним судом на ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами, підтверджена винуватість ОСОБА_3 у вчиненому правопорушенні, а тому постанова районного суду є законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим не вбачає підстав для її зміни або скасування.

Позиція її представника на час розгляду справи апеляційним судом щодо невизнання вини та посилання на допущені районним судом порушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив

Апеляційну скаргу адвоката Кешкентія Д.В., діючого в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.10.2017 року відносно ОСОБА_3, якою вона притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП з накладенням на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.