Номер провадження: 33/785/263/18
Номер справи місцевого суду: 500/5966/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області - Кадегроб А.І., при секретарі судового засідання Стояновій Л.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, прокурора Самборського О.П., розглянувши апеляційну скаргу останнього на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З постанови від 28.11.2017 року вбачається, що 31.10.2017 року до суду першої інстанції від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 про вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, в яких зазначено, що ОСОБА_2, будучи суддею Ренійського суду Одеської області, не повідомив про суттєві зміни в майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме 24.12.2016 року, уклавши договір купівлі-проваджу транспортного засобу, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані щодо отримання доходу від продажу автомобіля у розмірі 140 000 грн., який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На дану постанову представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, а тому просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у звязку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови апелянт зазначає, що складений посадовою особою Національної поліції України відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам нормативно-правового документу, який встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України матеріалів про адміністративні правопорушення, а саме інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 року та зареєстрованої в МЮУ 01.12.2015 року за №1496/27941, в редакції, яка діяла на той час. Крім того, адміністративний протокол не був складений 02.08.2017 року у присутності ОСОБА_2, у звязку з чим ОСОБА_2 подавав у суді першої інстанції клопотання про повернення матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення з вищезазначених підстав, але суд закрив провадження у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення., фактично залишивши, на думку апелянта, без розгляду клопотання ОСОБА_2

Крім того, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 вказує, що необхідності у повідомленні НАЗК про зміну майнового стану ОСОБА_2 не було, оскільки 05.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1. Згідно цього договору було визначено, що оплата буде здійснюватися частинами. А оскільки при сплаті часткових платежів в рамках цього договору, майновий стан ОСОБА_2 змінювався, однак ці зміни не були суттєвими, так як отриманий дохід не перевищував 50 прожиткових мінімумів, тому направляти відповідне повідомлення до НАЗК не потребувалось. Останній платіж було сплачено 24.12.2016 року і того ж дня між сторонами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. У звязку з всіма викладеними вище обставинами, апелянт вважає, що подія та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 були відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, промову прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачено за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Тобто об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що:

- 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

- 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно, майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Поняття «суттєві зміни у майновому стані» та строки повідомлення про такі зміни розкрито в ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), відповідно до положень якої, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в Законі з кількісним показником майнового стану, оскільки Законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності. ( Дохід // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / Уклад. і гол. ред. ОСОБА_5. - 5-те вид. - К. ; Ірпінь : ВТФ «Перун», 2005. - ISBN 966-569-013-2.)

Однак, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що продаж майна (або його придбання) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкта декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Друга складова об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП визначена тим, що суб'єкт правопорушення не повідомив письмово Національне агентство про суттєві зміни в майновому стані в десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна.

Згідно з положеннями ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі «Закону»), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

З зазначеної правової норми вбачається, що обов'язок повідомити про суттєву зміну у майновому стані, пов'язаний з моментом отримання доходу чи придбання майна.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, а також з оскарженою постановою, посадова особа, яка складала протокол, а також суд першої інстанції виходили з того, що моментом придбання майна та отримання доходу є 24.12.2016 року, що відповідає даті укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля RENAULT KANGOO, 2007 року випуску, VIN: VFIFCIGAF37186343, власником якого є ОСОБА_2. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що 05.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Згідно цього договору, оплата здійснювалася частинами, що не перевищували 50 прожиткових мінімумів.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що помилковими є твердження про те, що моментом зміни майнового стану ОСОБА_2 є момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля RENAULT KANGOO, 2007 року випуску, VIN: VFIFCIGAF37186343, власником якого є сам ОСОБА_2.

До такого висновку апеляційний суд дійшов зважаючи на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 надав копії розписок та попереднього договору купівлі-продажу від 05.03.2016 року, згідно якого 05.03.2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2007 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1. Згідно цього договору, оплата здійснювалася частинами. 05.03.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 задаток в розмірі 30 000 грн., що не перевищує 50 прожиткових мінімумів, в звязку з чим, ОСОБА_2 не надсилав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни майнового стану.

04.05.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 в рахунок оплати 30 000 грн.

15.06.2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 20 000 грн. в рахунок оплати по договору від 05.03.2016 року.

16.08.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 20 000 грн.

04.10.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 15 000 грн.

24.12.2016 року ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_2 останній платіж в сумі 25 000 грн. і того ж дня між ними було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Щодо отримання доходу від продажу автомобіля, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП, необхідно було встановити момент отримання грошових коштів від продажу автомобіля, що б свідчило про зміну в майновому стані.

Однак, згідно копій розписок та копії попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, дохід від продажу автомобіля ОСОБА_2 отримував частинами, які не перевищували 50 прожиткових мінімумів.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_2 повідомив про отримання доходу від продажу автомобіля 03.03.2017 року в декларації за 2016 рік.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.176-2 КУпАП, що свідчить про обгрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Крім того, апеляційним судом встановлена відсутність в діянні ОСОБА_6 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176-2 КУпАП.

Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суд мав отримати докази того, що ОСОБА_2 усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

В той же час, в апеляційному суді ОСОБА_2 зазначив, що 05.03.2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2007 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1. Згідно цього договору, оплата здійснювалася частинами. 05.03.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 задаток в розмірі 30 000 грн., що не перевищує 50 прожиткових мінімумів, в звязку з чим, ОСОБА_2 не надсилав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни майнового стану.

04.05.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 в рахунок оплати 30 000 грн.

15.06.2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 20 000 грн. в рахунок оплати по договору від 05.03.2016 року.

16.08.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 20 000 грн.

04.10.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 15 000 грн.

24.12.2016 року ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_2 останній платіж в сумі 25 000 грн. і того ж дня між ними було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Таким чином, враховуючи те, що оплата суми транспортного засобу за попереднім договором купівлі-продажу здійснювалась частинами, які не перевищували 50 прожиткових мінімумів, ОСОБА_2 не надсилав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни майнового стану після кожного разу отримання частини суми вартості транспортного засобу, а лише в декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік зазначив про отримання доходу від продажу вищевказаного автомобіля. Такі твердження ОСОБА_2 підтверджуються наданими останнім в апеляційному суді розписками та копією попереднього договору від 05.03.2016 року, а також матеріали справи (а. с. 8, 36).

Більш того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 повідомив про отримання доходу від продажу автомобіля 03.03.2017 року, тобто до складання стосовно нього протоколу, який був складений 02.08.2017 року.

Викладені обставини свідчать про відсутність в ОСОБА_2 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обгрунтованими, на думку апеляційного суду є також твердження апеляційної скарги про те, що в ДЗЕ НП відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2, проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Слід зазначити, що згідно п. 1 та п. 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є підставою для скасування оскарженої постанови і, відповідно, закриття провадження по справі.

Також, апеляційний суд погоджується з твердженнями апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно закрив провадження у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, фактично залишивши, на думку апелянта, без розгляду клопотання ОСОБА_2 про повернення матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення.

Так, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» зазначається, що адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення (ч. 3 ст. 38 КУпАП). Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Разом з тим, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, обєктивного і повного зясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження.

Згідно матеріалів справи, 02 серпня 2017 року є фактичним днем виявлення вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП (а. с. 3, 9).

Однак, ні під час досудової перевірки правопорушення, ні під час судового розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 своєї вини не визнавав, заперечував наявність складу адміністративного правопорушення в його діях та взагалі події адміністративного правопорушення.

При цьому, згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду відсутні висновки суду першої інстанції щодо того чи містять діяння ОСОБА_2 ознаки та склад адміністративного правопорушення, чи винний ОСОБА_2 в його вчиненні, в звязку з чим, апеляційний суд приходить до висновку що районний суд не прийняв до уваги зазначені обставини та незаконно постановив рішення про закриття справи у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Щодо тверджень апеляційної скарги про позбавлення ОСОБА_2 та його представника захисника ОСОБА_3 судом першої інстанції можливості надати пояснення по справі, апеляційний суд вважає такі твердження слушними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2І.і його представник не надавали пояснення по справі в повному обсязі, а суд першої інстанції передчасно прийняв рішення у справі. (а. с. 88).

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова підлягає скасуванню, з закриттям провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складу та події зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 33, 38, 247, 254, 268, 289, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2017 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складу та події зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7