Єдиний унікальний номер 243/4385/18 Номер провадження 33/775/331/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Савкова С.В., за участі: секретаря судового засідання Ямчук О.М., особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, прокурора Старікова П.О., розглянувши апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, працюючу начальником відділу бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів Донецького окружного адміністративного суду, проживаючу та зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч .2 ст. 172-6 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 1700 (тисяча сімсот) гривень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка є начальником відділу бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів Донецького окружного адміністративного суду, та згідно із пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, 01.02.2017 року придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 90800 гривень та не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, вчинивши таким чином адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати, справу стосовно неї закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції встановлено факт складання протоколу стосовно ОСОБА_2 оперуповноваженим Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ Національної поліції України. Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи захисника, що, відповідно до діючого законодавства України у посадових осіб Національної поліції України відсутні повноваження щодо проведення будь-яких перевірок з метою запобігання, виявлення та припинення правопорушень, пов'язаних з корупцією. Вказує, що суд, визнаючи ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, необґрунтовано послався на ЗУ «Про запобігання корупції», оскільки в Розділі І, пункті 1 ст. 1 вказаного Закону визначені тільки терміни щодо органів, спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національна поліція, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції, однак жодних повноважень та функцій цих органів статтею цього закону не визначено.

Зазначає, що суд необґрунтовано послався на положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, оскільки це положення є внутрішнім документом підрозділу та не є нормативно-правовим актом. Звертає увагу, що рішенням НАЗК №56 від 10.02.2017р. чітко визначено коло суб'єктів, які наділені правом перевірки змін у майновому стані суб'єктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання інформації про відповідні зміни суб'єктів декларування. Наполягає, що зазначеним рішенням НАЗК визначений механізм проведення перевірки дотримання Закону №1700, а також оформлення і розгляду результатів таких перевірок; всі обов'язки в частині проведення перевірок покладено виключно на НАЗК, тому апелянт наполягає, що співробітник Національної поліції України, в даному випадку, вийшов за межі своїх повноважень. Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги факт виправлень у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, зазначивши, що це не відповідає дійсності, у той час, коли на екземплярі особи, щодо якої складено протокол, такі виправлення існують.

Також ОСОБА_2 вказує, що у неї відсутній умисел, направлений на приховування свого майнового стану та нерухомого майна, про що свідчить факт подачі 14.03.2017р. декларації за 2016 р., в якій остання вказала суму заробітної плати, дохід від відчуження майна та готівкові кошти, а також подала 02.03.2018р. декларацію за 2017р., до проведення працівниками Управління захисту економіки в Донецькій області, в якій зазначила про придбання 01.02.2017р. квартири. ОСОБА_2 наполягає, що в даному випадку будь-яких суттєвих змін в її майновому стані не відбулось, оскільки остання одну квартиру продала, а іншу за ці ж кошти придбала, і всі зазначені зміни належним чином відобразила у деклараціях за 2016р. та 2017р.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її захисник підтримали доводи апеляційної скарги, прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена постанова - скасуванню за таких підстав.

Правопорушення, передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, суд мав отримати докази того, що ОСОБА_2 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

В той же час, в поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що не подала декларацію про суттєві зміни майнового стану, так як вважала, що з урахуванням задекларованих нею коштів за 2016 рік, продажу квартири та придбання іншої, більш зручної для проживання, не внесло змін у її майновий стан.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, а також з оскарженою постановою, посадова особа, яка складала протокол, а також суд першої інстанції виходили з того, що моментом придбання майна та отримання доходу є 01.02.2017 року, що відповідає даті наторіального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до поданої ОСОБА_2 14.03.2017 року декларацією за 2016 рік про власні доходи, отримані у 2016 році, ОСОБА_2 вказала суму заробітної плати у розмірі 165369грн., дохід від відчуження нерухомого майна 79000грн., а також готівкові кошти у сумі 105000грн. (а.с. 58-60).

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_2 повідомила про купівлю-продаж квартири 02.03.2018 року, подавши щорічну декларацію за 2017 рік, тобто фактично вона несвоєчасно повідомила НАЗК про придбання квартири.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Обґрунтованими, на думку апеляційного суду, є також твердження апеляційної скарги про те, що в ДЗЕ НП України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

В судовому засіданні апеляційного суду допитаний як свідок ОСОБА_4, який працює оперуповноваженим Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України (далі - Управління) та склав протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що в ході здійснення перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства ним було встановлено про його порушення ОСОБА_2 Однак цей факт жодним чином не був зареєстрований, так як реєстрація його, на думку свідка, в тому числі в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відповідного органу НП, не передбачена. Ним була складена довідка, а 5 квітня 2018 року направлені запити за місцем роботи ОСОБА_2 про надання відповідних документів. До Управління захисту економіки в Донецькій області дійсно надходять матеріали з НАЗК для складання протоколів про адміністративні правопорушення у відношенні зазначених в матеріалах осіб за статтею 176-2 КУпАП. Інформування Управлінням НАЗК про складення протоколів про правопорушення, пов'язані з корупцією, не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що вони містять довідку за підписом о/у УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України ОСОБА_4 про факт виявлення ним можливо скоєного ОСОБА_2 правопорушення, додано копії щорічної декларації за 2017 рік ОСОБА_2 на 9 аркушах та інформаційної довідки від 30.04.2018 року. Дана довідка не містить дати її складання та кому вона адресована, не містить жодної вхідної реєстрації.

Витяги з Єдиного державного реєстру декларацій, доданих до довідки - перелік поданих ОСОБА_2 декларацій та копія декларації за 2017 рік містять дату їх формування з Реєстру - 4 березня 2018 року. Таким чином, слід зазначити, що саме 4 березня 2018 року співробітником Управління з достовірністю було встановлено факт неподання декларації про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_2 Тому слід вважати початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, саме з цієї дати, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилась виключно працівником Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ Національної поліції України, який відбирав пояснення, робив запити, збирав докази, складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управління та інше.

Слід зазначити, що згідно Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 81 покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон). Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.

Згідно п.1 розділу II Порядку «Відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю:

1)щодо своєчасності подання;

2)щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент УЗЕ Національної поліції України не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці УЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Без сумніву, статтею 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 172-4 - 172-9. Статтею 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією тільки Національне агентство наділив правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Статтею 49 цього Закону встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб'єктом декларування.

Тобто, всі обов'язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. А органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Тобто, одним із завдань Вищої ради правосуддя є забезпечення додержання в діяльності суддів норм Конституції і законів України. Досліджуючи питання забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ВРП в своєму рішенні від 17 липня 2018 року (справа № 2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов'язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено.

Натомість в Україні діє ціла низка нормативно-правових актів у сфері запобігання та протидії корупції, а також контролю за надходженням коштів до державного бюджету та їх використання, які визначають як перелік суб'єктів контролю, так і їх повноваження щодо здійснення відповідних функцій. Зокрема, вжиття заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, контроль і перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно зі статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» покладено на Національне агентство з питань запобігання корупції».

З огляду на викладене, на підставі аналізу вище зазначених нормативних актів, прихожу до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги стосовно того, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню з закриттям провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 254, 268, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Савкова