Справа № 359/3170/18 Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю. В.
Провадження № 33/780/496/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 429 01.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі судді Свінціцької О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС ОСОБА_2, представника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України -Київської митниці ДФС на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2018 року, якою на

ОСОБА_5 (Shchur Mykhailo), ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, м. Львів, місце проживання: Україна АДРЕСА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; працює: ОАЕ м. Абу Дабі, офіціантом в ресторані «Bentley Kitchen», паспорт громадянина України для виїзду за кордон FG521026, виданий 06.06.2017, орган що видав 4610, запис 732, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт: КС 337249;

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації валюти;

вилучену валюту у розмірі 11 430 доларів США повернуто ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, ОСОБА_5 притягнуто до відповідальності за те, що він, 02.03.2018 о 13 годині 30 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» прилетів до України з ОАЄ, м. Шарджа, літаком а/к AIR ARABIA, рейс № 260, та своїми діями обрав канал, позначений символами - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України пасажиру було задано питання щодо наявності в нього готівкових коштів, на що він відповів, що має при собі більше 20 000 доларів США. Після цього пасажира було запрошено до службового приміщення митниці залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», де ним була видана готівка в розмірі: 23233 доларів США, та 300 євро, які знаходились: 10 000 доларів США в конверті в одному з відділень рюкзака пасажира (ручна поклажа), 13 000 доларів США також в конверті того ж рюкзаку (ручна поклажа), 233 долара та 300 євро в гаманці, який знаходився у кишені штанів, які були одягнені на ньому.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина готівка належать йому особисто.

Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті). З виявленої суми громадянину України ОСОБА_5 було пропущено 11 803 доларів США та 300 євро (еквівалент 9 997 євро згідно курсу НБУ станом на 02.03.2018). За протоколом про порушення митних правил вилучено 11 430 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав та до моменту перетину ним «білої лінії» до інспекторів митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_5 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином ОСОБА_5, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обовязковому письмовому декларуванню у повному обсязі, передбаченому відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25.07.2012, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС України просить скасувати постанову судді та постановити нову, якою визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 грн. та конфіскації вилученої валюти.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на те, що судом жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягується до відповідальності.

Вважає, що висновок суду щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянина України ОСОБА_5 у звязку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим.

Зазначає, що конфіскація товарів обмежених до переміщення через митний контроль України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України, тобто встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном.

У відповідності до санкції ст. 471 МК України передбачено конфіскацією не всієї суми, яка переміщувалась через митний контроль України, а тільки суми валюти, що перевищувала еквівалент 10 000 євро. В даному випадку: 11 430 доларів США.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу Київської митниці ДФС України залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Вказує, що вилучені у нього кошти є йому особистим доходом, та дуже необхідні йому та його родині, а конфіскація цих коштів буде надмірним тягарем.

Вказує, що на сьогоднішній день він зареєстрований та проживає в однокімнатній квартирі разом з батьком та сестрою, квартира належить їм на праві спільної часткової власності, що підтверджується його паспортом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру, а тому кошти йому потрібні для купівлі власного житла.

Вказує і те, що враховуючи складні житлові умови він 10.06.2017 року взяв у свого брата ОСОБА_6 в борг 22 500 доларів США, зобовязуючись повернути грошові кошти до 30.03.2018 року, для інвестування цих грошових коштів у власне житло.

Крім того, вказує що на його утриманні перебуває батько пенсіонер, з яким він проживає, який враховуючи похилий вік, поганий стан здоровя та маленьку пенсію, потребує його фінансової допомоги.

З огляду на наведене, просить суд відносно нього застосувати основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без застосування додаткового конфіскації вилученої валюти. Саме таке стягнення вважає достатнім для його виправлення та належної поведінки. В разі конфіскації грошових коштів, що буде для нього надмірним тягарем, він буде змушений продати квартиру, в яку були інвестовані кошти, які він позичив у брата, щоб повернути борг брату та залишиться без власного житла, а тому буде змушений надалі проживати в надзвичайно складних житлових умовах в однокімнатній квартирі разом з батьком та сестрою.

Вислухавши пояснення представника Київської митниці ДФС, який подану апеляційну скаргу підтримав, представника ОСОБА_5 ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, які апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС України вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності ОСОБА_5 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 02.03.2018 року № 0192/12500/18, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 02.03.2018 року, доповідною запискою старшого державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС від 02.03.2018 року, поясненнями ОСОБА_7, та іншими доказами.

На підставі вказаних доказів суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_5 стягнення, сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи та як наслідок хибності висновку про відсутність підстав для конфіскації коштів, не ґрунтуються на зібраних матеріалах, із яких вбачається, що всі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об'єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Необхідно звернути увагу на те, що хоча правильне застосування законодавства беззаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи). Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_5 валюти, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що грошові кошти, які ОСОБА_5 переміщував через митний кордон України, були його заробітної платою, отриманою законним шляхом відповідно до умов контракту, що підтверджується копією трудового контракту та випискою з банківського рахунку, а також квитанцією з банку про зняття коштів від 01.03.2018р., які містяться в матеріалах справи. Вказані кошти призначалися для купівлі власного житла та для фінансової допомоги його батьку, який є пенсіонером та має поганий стан здоровя.

Наведені висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вартість предмета правопорушення у співвідношенні із майновим станом ОСОБА_5 є значною та істотно вплине на його майновий стан. Втручання у право власності ОСОБА_5 не може вважатися пропорційним, оскільки спричинить для нього «особистий і надмірний тягар».

Також, суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення п.10 ч.2 Конвенції про захист заробітної плати, відповідно до якої, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги Київської митниці ДФС про те, що висновок суду першої інстанції щодо покладення «індивідуального надмірного тягара» на громадянина ОСОБА_5 є недостатньо обґрунтованим, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи викладене, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни суд не вбачає, у звязку з чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 487 МК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька