А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26.01.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., перевіривши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, гр. України, із середньою освітою, не працюючий,

визнаний винним і на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 470 МК України у вигляді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 18 липня 2017 року о 01 год. 58 хв., у зону митного контролю митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС України, на смугу руху «зелений коридор» у напрямку «В'їзд в Україну», заїхав легковий автомобіль марки «Ford Galaxy», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_2. При перетині державного кордону України ОСОБА_2 надав реєстраційний документ на транспортний засіб, паспорт громадянина України для виїзду за кордон - НОМЕР_2. В автомобілі пасажиром слідував громадянин України ОСОБА_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон - НОМЕР_3. У ході митного контролю під час аналітично-перевірочних заходів із використанням баз даних «Інспектор - 2006» ЄАІС ДМСУ, було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 20.01.2017 року о 01 год. 32 хв. ввіз на митну територію України через пункт пропуску „Ужгород" Закарпатської митниці ДФС у режимі «Транзит», з метою «особистого користування», легковий автомобіль марки «VAZ 2108», реєстраційний номерний знак Німеччини НОМЕР_5, номер кузова - НОМЕР_4. Згідно зі ст. 95 Митного кодексу України (Закон України 4495-VI від 13 березня 2012 року), встановлено, що строк транзиту для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Таким чином, враховуючи інформаційні дані центральної бази даних Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби, гр. України ОСОБА_1, у разі переміщення через пункти пропуску в зоні діяльності однієї митниці, мав вивезти транспортний засіб, а саме автомобіль марки «VAZ 2108», реєстраційний номерний знак Німеччини НОМЕР_5, номер кузова - НОМЕР_4, у термін до 25.01.2017 включно, однак не зробив цього, чим перевищив граничний термін транзиту більше ніж на десять діб. Документів, які б підтверджували неможливість вивезення транспортного засобу у визначені законодавством строки під час перетину кордону гр. ОСОБА_1 надано не було. У поясненні від 18.07.2017 гр. України ОСОБА_1 зазначив, що 20.01.2017 на пункті пропуску «Ужгород» не був і про даний автомобіль йому нічого не відомо, його місце знаходження йому не відоме, відомості щодо звернення в митницю з метою продовження терміну ввезення відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною і такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що митним органом не доведено факт переміщення ним вищевказаного автомобіля на територію України, оскільки в матеріалах справи відсутня довіреність, яка б підтверджувала його повноваження на керування, володіння та розпорядження автомобілем, а також на вчинення дій, пов'язаних із його пред'явленням митним органам для митного контролю та митного оформлення при його переміщенні через митний кордон, що у свою чергу спростовує твердження митного органу про переміщення ним (ОСОБА_1) транспортного засобу марки «VAZ 2108», реєстраційний номерний знак Німеччини НОМЕР_5, через митний кордон на територію України, і у свою чергу свідчить про те, що звинувачення його у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України адміністративного правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях. При цьому, вказує на те, що станом на 18.07.2017, тобто на момент ввезення вищевказаного автомобіля на територію України, йому було 17 років, а в матеріалах справи відсутні які-небудь відомості про наявність в автомобілі інших осіб, що у свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», свідчить про те, що працівники митниці повинні були відмовити йому у в'їзді в Україну, оскільки він слідував один без супроводу батьків. Крім того, посилається на те, що як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи було порушено його право на захист, оскільки він є угорцем і не володіє українською мовою, і йому не було забезпечено перекладача, а в ході судового розгляду заявлене клопотання про залучення перекладача взагалі не було розглянуто. Разом із тим, вказує на те, що копію оскаржуваної постанови отримав 12.01.2018, у зв'язку із чим, строк на апеляційне оскарження не пропустив. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

Перевіривши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, з таких підстав.

Так, відповідно до частини 5 статті 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження в цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Частиною 2 статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин і лише на підставі клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією із правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права, а також свідчить про те, що початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення,

Тому, зазначене в резолютивній частині постанови судді від 06.12.2017 твердження про те, що постанова може бути оскаржена протягом десяти днів із дня її отримання, є помилковим, оскільки не ґрунтується на вищенаведених вимогах закону.

Як убачається зі змісту поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, датою її виготовлення є 15.01.2018, і така подана до Апеляційного суду Закарпатської області 16.01.2018, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, що у свою чергу свідчить про пропущення апелянтом передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови від 06.12.2017.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї документів не вбачається, що апелянтом порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного судового рішення.

Вищенаведені норми та обставини, у своїй сукупності, свідчать про необхідність повернення апеляційної скарги ОСОБА_1, як особі, що її подала.

При прийнятті рішення про повернення апеляційної скарги враховується те, що саме неухильне дотримання вимог КПК України є гарантією права на справедливий судовий розгляд, гарантією права на доступ до суду; що суд, за відсутності клопотань не вправі поновлювати пропущений апелянтами строк на апеляційне оскарження, витребовувати будь-які докази, тощо; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення, у тому числі й без заявлення клопотання про поновлення такого строку, порушує принцип юридичної визначеності, який не дозволяє ставити під сумнів остаточні судові рішення без переконливих підстав у суспільних інтересах; що зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що строк на апеляційне оскарження постанови від 06.12.2017 не пропущено з підстав отримання її копії 12.01.2017, не грунтуються на вимогах закону, зокрема, ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, подану на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України - повернути ОСОБА_1 як особі, що її подала, а також надіслати йому копію постанови.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан