КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1759/2018 Суддя у першій інстанції: Бурбела Ю.С.
Категорія: ч. 2 ст.172-6 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., перевіривши апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Чернігів, працюючого на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Вишневе» Київської митниці ДФС, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Чередніченко С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, якою справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_4 закрита у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 3 ст. 38 КУпАП,та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та закрити провадження у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше,як на підставах і в порядку, встановлених законом.А застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2018 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Частиною 2ст. 294 КУпАП, встановлений порядок перегляду постанови судді, згідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

При цьому,перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою ст.287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Частиною 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав та не обґрунтував обставин, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Про порушення будь-чиїх прав в апеляційній скарзі прокурора не йде мови.

Посилання прокурора на ст. 250 КУпАП, яка на його думку гарантує право на апеляційне оскарження рішення суду, у тому числі постанови у справі про адміністративні правопорушення, не дивлячись на відсутність такого права у частині 2 статті 294 КУпАП, в даному випадку є помилковим, виходячи з наступного.

Так, суд звертає увагу на те, що в даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги, а отже застосовувати за даних обставин ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою прокурором, не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону.

Більше того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, слід зазначити, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) в своєму листі вх№223-943//4-17 від 22.05.2017, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим &q?бл;Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення пов'язані з корупцією&q? а; у ч.8 зазначив, що правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно ч.2 ст.294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно зі змінами до ст.294 КУпАП( нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 року №1952-УІІІ &q?уг; Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб&q? У;, прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

З огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством

не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч.5 ст.7 КУпАП, приходжу до висновку про те, що апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги до розгляду, з поверненням її особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 3 ст. 38 КУпАП, - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В.Фрич