КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мельник В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП)

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду змінити, виключивши з її мотивувальної частини вказівку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, посилаючись на неповноту судового розгляду та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначав, що суддя місцевого суду не надав оцінку його поясненням, наданим у судовому засіданні, та невірно виклав такі пояснення у постанові.

Зазначав, що матеріали справи не містять належних доказів, крім пояснень заінтересованих осіб, які б підтверджували його винуватість у адміністративному правопорушенні, а тому суддя місцевого суду дійшов помилкового висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, посилався на те, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень стосовно наявності у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення правопорушення чи наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження у справі за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На думку апелянта, поєднання закриття справи з одночасним визнанням винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

З урахуванням змісту ч. 6 ст. 294 КУпАП, згідно якої неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Відповідно до пунктів 2.3 &q?о ;б&q?нк;, 10.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі - Правил), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, є обґрунтованим та підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, дослідженими й належно перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об'єктивну оцінку.

Так, як убачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 07 червня 2018 року о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Драгоманова, 27-А, в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, перед початком руху не впевнився в безпечності та допустив зіткнення з автомобілем &quта;Ніссан&qu з;, державний номер НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3 &q? з;б&q?в,;, 10.1 Правил/а.с. 1/.

Даними схеми дорожньо-транспортної пригоди від 07 червня 2018 року, на якій зображено напрямок руху транспортних засобів, місце зіткнення автомобілів, механічні пошкодження та розташування транспортних засобів після зіткнення, та яка підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без зауважень /а.с. 2/.

Поясненнями ОСОБА_3 від 07 червня 2018 року, з яких убачається, що вона рухалась на автомобілі &qust;Ніссан&qusi;, державний номер НОМЕР_2 по паркувальному майданчику по вул. Драгоманова унапрямку будівлі школи №315, коли раптово автомобіль із державним номером АІ 2413 НК, який розпочав рух, не впевнившись перед цим у відсутності перешкод, зідйснив удар у правий бік її автомобіля /а.с. 3/.

Крім того, в судовому засіданні під час апеляційного розгляду досліджено відеозапис (файли № та № ), на якому зафіксовано, як на паркувальному майданчику поряд біля інших автомобілів знаходиться в нерухомому стані автомобіль &quyl;ЗАЗ&qu-s;, а позаду нього, не змінюючи напрямку руху, рухається автомобіль &quна;Ніссан&q?у,;. При наближенні автомобіля &q?ан;Ніссан&q?и ; до автомобіля &q?ля;Заз&qu;Н; з лівого боку, та здійсненні маневру повороту праворуч попереду автомобіля &q?ов;Заз&q?ра;, останній розпочинає рух, та здійснює удар в праву частину автомобіля &q?сн;Ніссан&quпр; /а.с. 10/.

Обгрунтовано поклавши в основу постанови пояснення водія ОСОБА_3, які підтверджуються даними протоколу, схеми та відеозапису дорожньо-транспортної пригоди щодо фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, та надавши їм належну оцінку у сукупності з іншими дослідженими у справі доказами, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗАЗ», перед початком руху з місця паркування, не переконався в безпечності такого маневру, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Ніссан».

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами.

Дослідженими суддею місцевого суду та перевіреними в апеляційному порядку доказами, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку, спростовуються доводи апелянта про відсутність у його діях ознак порушення Правил, та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суддя місцевого суду неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не врахував його пояснення, є необґрунтованими. Як убачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі аналізу усіх наявних по справі доказів у їх сукупності. При цьому, не приймаючи до уваги пояснення водія ОСОБА_2 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, суддя місцевого суду навів мотиви, якими він керувався, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апелянта, з посиланням на Узагальнений висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07 листопада 2017 року, про незаконність оскаржуваної постанови з тих підстав, те, що вина особи під час закриття провадження справи у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не встановлюється, та закриття провадження із одночасним встановленням вини особи є взаємовиключними рішеннями, є безпідставними та не грунтуються на вимогах закону.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Правила ч.ч. 1-4 ст. 38 КУпАП визначають строки накладення адміністративного стягнення.

Згідно частин 2, 3 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченою ст. 38 цього Кодексу, перебіг якого починається з дня вчинення (при триваючому правопорушенні та пов'язаному з корупцією - виявлення).

Крім того, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності. Сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому в даному випадку встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов'язковим з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП.

Встановивши, що з дня вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, сплинуло 3 місяці, суддя місцевого суду дійшов обгрунтованого висновку про закриття на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Узагальнений висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07 листопада 2017 року, на який посилається апелянт в обгрунтування своїх доводів, за своєю правовою природою не належить до нормативно-правових актів, оскільки не є результатом правотворчої діяльності та не має обов'язкового характеру. Вказаний висновок містить лише правові позиції з порушеного питання членів Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України та носить рекомендаційний характер.

Отже, суддя місцевого суду розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КпАП України, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 2.3 &qupt;б&q?уш;, 10.1 Правил знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.В.Мельник