Справа № 463/2542/18 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 33/783/928/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

Головуючого судді - Галина В. П.

з участю захисника - Нурієва А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Нурієва А.Б. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352,40 грн. судового збору.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2, 30.04.2018р. о 17 год. 10 хв. у м. Львів-Винники на вул. Галицька, 17 керуючи транспортним засобом Ауді д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Вищевказану постанову оскаржив адвокат Нурієв А.Б. в інтересах ОСОБА_2

У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 463/2542/18 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по цій справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу адвокат вказує, що суддею місцевого суду було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч.1 ст.130, ст.251, ч.1 ст.256, ч.3 ст.266 КУпАП,

п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, порушено норми ст.252 КУпАП.

Стверджує, що ОСОБА_2 не проходив жоден із видів огляду на стан сп'яніння, і результатів такого огляду немає.

Враховуючи, що результатів огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння ані у виді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ані у виді результатів огляду (висновок) медичного закладу (охорони здоров'я) у матеріалах справи немає, лише за наявності одного з яких є можливим притягнення до відповідальності за керування у стані сп'яніння, то з цих підстав оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Цього суд першої інстанції не врахував, припустився грубих, суперечливих висновків, через що неправильно застосував норму ч.1 ст.130 КУпАП і незаконно наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, про що суд у мотивувальній частині чітко і прямо наголосив.

Крім цього, звертає увагу, що оскаржувана постанова була винесена за відсутності ОСОБА_2 або його представника на судовому засіданні, що не надало змоги обґрунтовано заперечити інкриміноване правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника на підтримку поданої ним апеляції, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення.

Наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, стверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №058263 від 30 квітня 2018 року (а.с.1), який складений відповідно до вимог ст.256 КУпАП та, з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'янінння у встановленому законом порядку;

- поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 30 квітня 2018 року (а.с.4,5), які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння;

- рапортам працівника поліції Кудікова К.В. від 30 квітня 2018 року (а.с.6).

Слід зазначити, що відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, яка була в цьому випадку належним чином зафіксована у встановленому законом порядку, становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляції про відсутність огляду на стан сп'яніння, і результатів такого огляду є безпідставними.

Безпідставні є і доводи апелянта про неможливість обґрунтовано заперечити інкриміноване правопорушення через розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 і його представника. Суддя першої інстанції вчинив необхідні дії щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи. І таке підтверджується повістками про виклик у судове засідання. (а.с.10, 12,15). Відтак відсутність ОСОБА_2 у судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою ОСОБА_2, оскільки він не надав суду документів перебування ним на лікарняному. Довідка «Львівського обласного госпіталю» № 302 від 12.07.2018 року не свідчила, що ОСОБА_2 станом на дату винесення суддею постанови, перебував на лікуванні та не мав фізичної можливості бути присутнім при розгляді цієї справи.

Крім того, із комплексного аналізу положень ч.2 ст.268 КУпАП, вбачається, що неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і яку належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При апеляційному розгляді цієї справи правопорушник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Захисник - адвокат Нурієв А.Б. підтвердив, що ОСОБА_2 ознайомлений про час розгляду справи відносно нього. Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про зловживання ним правом доступу до правосуддя та не бажання дати особисто пояснення в суді.

Відтак, відсутність правопорушника ОСОБА_2 при розгляді відносно нього справи суддею суду першої інстанції не може бути підставою для скасування постанови судді.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та вірно призначив покарання у виді штрафу у суді 10 200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

При перевірці справи в апеляційній інстанції не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а апеляцію без задоволення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області В.П. Галин