АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно з постановою судді, 5 листопада 2017 року о 20 годині 59 хвилин в місті Києві по вулиці Алма-Атинській 39-а, ОСОБА_3 керував автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить указану постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_3 зазначає про те, що суд не дослідив та не надав належної оцінки наступним доказам: протоколу про адміністративне правопорушення, письмовим поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, його письмовим поясненням від 8 грудня 2017 року та відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

Зокрема, на думку апелянта, відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції записаний з порушенням п. 3.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 3 лютого 2016 року, відповідно до якого після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

До цього ж ОСОБА_3 вважає, що наявні відео файли беззаперечно підтверджують, що він транспортним засобом не керував та інспектор патрульної поліції йому не пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» або в КМНКЛ «Соціотерпія», а також те, що він відмовився від проходження даного огляду в присутності двох свідків.

Крім того ОСОБА_3 звертає увагу, що його транспортний засіб був зупинений незаконно, але з метою уникнення відповідальності за незаконну зупинку транспортного засобу працівниками патрульної поліції був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції викликались свідки, але не з'явились до суду, у зв'язку із чим не були допитані, що, на думку апелянта, ставить під сумнів їх фактичну наявність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, положення ст. 280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції дотримано наведених вимог закону при розгляді справи за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_3

Висновок суду про порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у його відмові на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, підтверджується сукупністю доказів у справі, які також були предметом дослідження, перевірки та оцінки судом апеляційної інстанції.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 444011 від 5 листопада 2017 року, у цей день о 20 годині 59 хвилин в місті Києві по вулиці Алма-Атинській, 39-а, ОСОБА_3 керував автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 1).

Даний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений в силу ст. 255 цього Кодексу уповноваженою на те, особою.

Зафіксовані протоколом відомості підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що 5 листопада 2017 року о 21 годині 20 хвилин в місті Києві по вулиці Алма-Атинській, 39-а, у їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а. с. 2).

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду справи, він 5 листопада 2017 року не знаходився за кермом автомобіля, а на момент його зупинки знаходився в кінці вулиці. За кермом автомобіля знаходилась його знайома, яка в подальшому написала розписку про зобов'язання не допускати власника транспортного засобу до його керування. Коли він підійшов до свого автомобіля, який знаходився вже в нерухомому стані, працівники патрульної поліції стали вимагати у нього пред'явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Проте він не зміг пред'явити вищезазначені документи, оскільки вони в нього були відсутні. У зв'язку із цим ОСОБА_3 вважав недопустимим складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до відповідальності.

Однак, дані пояснення не узгоджуються із доказами у справі та не підтверджуються будь-якими фактичними даними.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається, що ними переслідувався автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1, після його зупинки з водійських дверей даного транспортного засобу вийшла особа чоловічої статі, якому було пояснено причину зупинки автомобіля. Після чого працівники поліції вимагали пред'явити документи, але водій на неодноразові прохання не пред'явив документи, оскільки в нього вони були відсутні. Далі, його особу було встановлено за допомогою перепустки та інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ «АРМОР» про, що й зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. В присутності двох свідків ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, проте він відмовився.

Наведені в апеляційній скарзі сумніви ОСОБА_3 щодо фактичної наявності свідків спростовуються також вищезазначеним відеозаписом, з якого вбачається, що працівником патрульної поліції роз'яснено свідкам причину зупинки транспортного засобу, а саме у зв'язку з непрацюючою підсвіткою державного номерного знака та повідомлено, що під час спілкування з водієм в нього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. Після цього в їх присутності ОСОБА_3 було запропоновано пройти тест на алкогольне сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або у лікаря-нарколога, проте він ігнорував неодноразові звернення працівників поліції та фактично відмовився пройти такий огляд.

Крім того, з відеозапису чути як один із вищезазначених свідків, підтвердив той факт, що він бачив, як ОСОБА_3 паркував автомобіль, що також спростовує пояснення апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що він в той вечір не керував транспортним засобом.

Загалом з переглянутого відеозапису вбачається, що працівниками поліції були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 9 листопада 2015 року № 1452/735, Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, від 17 грудня 2008 року № 1103.

Стосовно доводів апелянта щодо порушення п. 3.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 3 лютого 2016 року, то вони не є беззаперечними, оскільки, відповідно до п. 1.4.5 цієї Інструкції, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об'єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст. 251 КУпАП, є належним і допустимими. Відсутність деяких відео файлів у даному випадку ніяким чином не впливає на повноту, всебічність та об'єктивність з'ясування обставин у даній справі. Окрім того наявних відео файлів цілком достатньо для досягнення цілей, регламентованих у п. 1.4.5 Інструкції.

Стороною захисту будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

У зв'язку із цим не проведення у справі відеофоноскопічної експертизи за даним відеозаписом з наведених захисником ОСОБА_6 підстав не свідчить про неповноту чи однобічність судового розгляду, що мала б значення для правильного вирішення справи.

Не вбачає підстав для проведення такої експертизи і суд апеляційної інстанції.

Оцінка наведених доказів в справі у їх сукупності об'єктивно підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_3 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у його відмові на вимогу працівника інспектора патрульної поліції пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

За встановлених обставин, кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірною.

Порушення норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/891/2018

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя в першій інстанції: Бірса О.В.

Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.