Справа № 277/902/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 вересня 2018 року смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської областів складі:

головуючої судді Прищепи Т.П.,

за участю секретаря с/з Калантарян Л.М.,

прокурора Куницької О.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2,

захисника особи, яка притягується до адміністративного правопорушення

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Ємільчине, справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1, заміжню,

громадянку України, українку, працюючого соціальним працівником Ємільчинського територіального округу, депутата Варварівської сільської ради, до адміністративної відповідальності притягується вперше,

за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП , -

встановив:

16.08.2018 року старшим оперуповноваженим управління захисту економіки в Житомирській області ДЗЕ Національної поліції України капітаном поліції Марченком Дмитром Олеговичем було складено два протоколи про адміністративні правопорушення - № № 197, 198, згідно яких ОСОБА_2 з 25.10.2015 року по даний час обрана депутатом Варварівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, скоїла ряд правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - а саме, скоїла навмисне порушення ст. 28 ЗУ "Про запобігання корупції", - тобто, вчинила дії в умовах конфлікту інтересів, не повідомивши про наявність цього конфлікту відповідно вимог Закону.

Так ОСОБА_2, будучи ознайомлена з вимогами антикорупційного законодавства, перебуваючи депутатом Варварівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області, будучи в умовах потенційного конфлікту інтересів, в частині не повідомлення присутніх депутатів на засіданні 20 сесії Варварівської сільської ради, не вжила заходів для врегулювання потенційного конфлікту інтересів, як це передбачено Законом України «Про запобігання корупції», та прийняла рішення для задоволення приватного інтересу в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області вищенаведені справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 36 КУпАП об'єднані в одне провадження та присвоєно № 277/902/18 (3/277/300/18).

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнала, пояснивши, що погоджується з тим, що порушила вимоги Закону України «Про запобігання корупції», однак про наявність конлікту інтересів під час голосування на 20 сесії Варварівської сільської ради їй не було відомо, вважала що не порушує закон, у вчиненому щиро розкаялася та просила суд суворо її не карати.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засідання показав, що дійсно в діях ОСОБА_2 вбачається конфлікт інтересів, однак про порушення під час голосування їй не було відомо, норми антикорупційного законодавства ніхто не роз"яснював тому вона рахувала, що в її діях порушення немає. Крім того в процесі голосування, голос ОСОБА_2 не мав вирішальної дії щодо прийнятого рішення на 20 сесії сільської ради, тому враховуючи що ОСОБА_2 вчинила адміністративні правопорушення вперше, вину визнала, у вчиненому розкаялася, є потерпілою від аварії на ЧАЕС ІІІ категорії, має скрутне матеріальне становище, оскільки працює соціальним працівником на ? окладу, чоловік є інвалідом ІІІ групи, просив суд застосувати принцип розумності та справедливості закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за малозначістю.

Прокурор в судовому засіданні показала, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень доведена, порушниці було відомо про наявний конфлікт інтересів, просила застосувати до неї адміністративне стягнення.

Вислухавши у судовому засіданні ОСОБА_2, захисника, прокурора, суд, всебічно і об'єктивно дослідивши також у судовому засіданні представлені суду усі письмові матеріали, встановив наступне.

Стаття 28 ЗУ "Про запобігання корупції" регламентує дії щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме: " 1. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. 2. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб... 5. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі, якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону. 6. Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо в діях, щодо яких вона зверталася за роз'ясненням, пізніше було виявлено конфлікт інтересів. 7. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, повязаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють".

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених судом доказів, ОСОБА_2 будучи обраною депутатом Варварівської сільської ради, була суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Статтею 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог антикорупційного законодавства, а саме, - вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів: за ч.1 ст. 172-7 КУпАП - за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність в неї реального конфлікту інтересів; за ч.2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до цієї статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи; в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Конфлікт інтересів це конфлікт між публічно - правовими обов'язками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси котрі, випливають з її положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обов'язків або функцій. Іншими словами, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа, виконуючи свої обов'язки, має приватний інтерес (особисту заінтересованість), які хоча і необов'язково призведуть до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Відповідно до абз. 12 ч.1 ст. 1 Закону реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність трьох об'єктивних компонентів: приватний інтерес; службове повноваження, представницьке повноваження; протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Відповідно до абз. 11 ч.1 ст. 1 Закону приватний інтерес це будь-який майновий чи не майновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми, чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Майновий інтерес це інтерес щодо збереження або збільшення обсягу, якості нерухомого та рухомого майна особи чи близьких їй осіб.

Коло службових повноважень наводиться у посадових інструкціях, трудових договорах, які визначають лише безпосередні повноваження конкретного службовця, в тому числі, як законом або іншим нормативно-правовим актом, може додатково визначатись коло як безпосередніх, так і загально службових повноважень, які повинні братись до уваги при розгляді питання про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

Перелік представницьких повноважень розкривається, як правило, у відповідних законах, що визначають правовий статус наділених ним осіб. В контексті антикорупційного законодавства, це насамперед, стосується депутатів різних рівнів, голови сільської ради, керівників державних підприємств та законів, які розкривають їх правовий статус, визначають коло їх представницьких повноважень.

Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на обєктивність прийняття рішення, вчинення діяння особою.

Уважно вислухавши у судовому засіданні учасників судового засідання, вивчивши вимоги законодавчих норм, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 дійсно вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки це підтверджується, крім її пояснень суду, також протоколами про адміністративні правопорушення №№ 197, 198 поясненнями до протоколів, іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення дослідженими судом.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відсутність збитків, що могли бути спричинені діями ОСОБА_2, а також потерпілих, - суд дійшов висновку, що правопорушення, скоєне ОСОБА_2 під час перебування депутатом Варварівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області, не представляє великої суспільної небезпеки, оскільки її діями (бездіяльністю) не заподіяно суттєвої шкоди будь-чиїм інтересам, у тому числі й державним.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, визнавши, що в діях (бездіяльності) особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є ознаки складу адміністративного правопорушення в невеликій мірі, без тяжких наслідків і з недоведеною наявністю намірів, направлених на скоєння умисно протиправних дій з корисливих мотивів, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Узагальненням судової практики визначено, що процеси гуманізації суспільства набирають обертів в Україні, про що свідчить прийняття відповідних законодавчих актів, активізація наукових досліджень у цьому напрямі та накопичення значного масиву судової практики у зазначеній сфері. Одним із прикладів реалізації гуманістичних проявів у правовому регулюванні суспільних відносин в Україні є можливість звільнення правопорушника від юридичної відповідальності на підставі визнання уповноваженими посадовими особами вчиненого ним протиправного діяння малозначним для суспільства. Про актуальність та необхідність дослідження механізму звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності через визнання діяння малозначним свідчить наявна статистика. Так, кількість осіб, звільнених судами від адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 22 КУпАП, за малозначністю правопорушення з усним зауваженням на адресу правопорушника, у 2003 р. становила 48260 осіб, у 2004 р. зросла і вже становила 48940 осіб, у 2005 р. кількість осіб, звільнених від адміністративної відповідальності за малозначністю протиправного діяння, склала 91737 осіб, у 2006 р. - 92525 осіб, у 2007 р. - 103168 осіб. У середньому кількість осіб, звільнених за підставою малозначності вчиненого протиправного діяння, складала 1,8 %-1,9 % від тих, щодо яких справи розглянуто з винесенням постанов. Проте незважаючи на значний прошарок адміністративних справ, при вирішенні яких суд застосовує ст. 22 КУпАП та звільняє правопорушницю від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі визнання його малозначним, вітчизняна правова наука не має прикладів комплексних досліджень у сфері адміністративного права щодо сутності інституту малозначності, його ознак, підстав застосування та механізму реалізації. Широке використання у судовій практиці інституту малозначності як підстави звільнення від адміністративної чи кримінальної відповідальності відображається у постановах Пленумів різних судів вищої ланки. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03.06.2005 р. «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» у п.17 зазначено, що згідно зі ст. 357 Митного кодексу України(далі - МК) провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до положень МК, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Тому суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому слід враховувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.90 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» радить судам брати до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо об'єктивних підстав для висновку, що правопорушення, скоєне депутатом Варварівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області ОСОБА_2, цілком може бути визнаним малозначним, незважаючи на значимість для держави такої категорії справ, оскільки суду не представлено доказів наявності в правопорушниці намірів, направлених на скоєння протиправних дій з корисливих мотивів умисно, наслідків та наявність потерпілих, збитків, тому суд дійшов висновку, що правопорушницю можливо звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, тобто застосувати відносно неї дію ст. 22 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 9-11, 172-7ч.1,2, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.62 Конституції України, ЗУ "Про запобігання корупції", суд,-

постановив:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_2 звільнити від адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за малозначністю, оголосивши їй усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_2 - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до апеляційного суду Житомирської області через Ємільчинський районний суд.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя:Т. П. Прищепа