Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/46/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Матвєєва Ю.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у м. Маріуполі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВА 307486, виданий 28.06.1996 року Приморським РВ Маріупольського УМВС України в Донецькій області, ІПН:НОМЕР_1, що працює водієм МТЗ 114, який мешкає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 по вул.50 років Жовтня (нове найменування Абрикосова)АДРЕСА_1, за ст. 122-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2017 року о 17.55 год. ОСОБА_1 керуючи маршрутним транспортним засобом «114» державний номерний знак НОМЕР_2, не зупинився на вимогу поліцейських, завчасно подану за допомогою червоного та синього проблискових маячків, а також звукового сигналу, в результаті чого було здійснено переслідування патрульним екіпажом TOYOTA PRІUS державний номерний знак 39-59 та примусова зупинка по пр.Металургів в м. Маріуполі. Отже, в порушення п.2.4 ППДР України, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу.

ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення, згідно яких він дійсно 28.12.2017 року приблизно о 18-00 годин керував маршрутним транспортним засобом «114» державний номерний знак НОМЕР_3 по пр. Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя, зупинившись на світлофорі біля вул. 7-й проїзд, почав рух та побачив у дзеркало заднього виду автомобіль патрульної поліції, який рухався позаду. На автомобілі поліції був включений синій проблисковий маячок. Ані звукових сигналів з вимогою зупинки, ані зміни кольору маячків на червоний, поліцейськими не застосовувалось. Проїхавши декілька метрів, автомобіль поліцейських порівнявся з нього автобусом та тільки тоді застосував звуковий сигнал, вимагаючи зупинитись, на що він одразу ж зупинився. З вказаним протоколом не згоден, оскільки п.2.4 Правил дорожнього руху України не порушував.

Суддя, дослідивши письмові матеріали, письмові пояснення ОСОБА_1 та відеозапис від 28.12.2018 року, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 256 КУАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Згідно наданого суду працівниками поліції відеозапису від 28.12.2017 року, вбачається, що працівниками поліції був зупинений маршрутний транспортний засіб «114» державний номерний знак НОМЕР_2 за порушення Правил дорожнього руху України, а саме проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору (відеозапис вказаної події відсутній). Під час зупинки інспектор поліції ОСОБА_2 висловлював своє обурення, оскільки ОСОБА_1 своєчасно не зупинився на їх вимогу щодо зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1, в свою чергу, пояснював, що дійсно автомобіль поліцейських бачив в дзеркало заднього виду, проте вимоги про зупинку не було, а тому він і не зупинився. Вказаний відеозапис розпочинається з моменту зупинки транспортного запису, застосування працівниками поліції звукових та світлових сигналів, які подаються при вимогах зупинки, не вбачається.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 28.12.2018 року за ст. 122-2 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.280, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП України закрити внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Суддя: Ю. О. Матвєєва