АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/844/18
Категорія: ч.4 ст. 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П. вивчивши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області Гладуна Д.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор прокуратури Харківської області Гладун Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харків від 06.08.2018 року та прийняти нову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою прокурора, приходжу до висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги її адресату виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, мають право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, де зазначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких, однією із функцій прокуратури є здійснення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Повноваження прокурора при здійсненні ним такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону, і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП було закрито, і заходів впливу до неї не застосовувалось.

Тобто, в даному випадку прокурор не має повноважень на оскарження судового рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Посилання прокурора на лист Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.04.2014 № 9-749/0/4-15 суд не бере до уваги, оскільки даний лист не є нормою права.

Відповідно до Ухвали Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення, яка може бути усунена лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону як таку, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які б передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, визначає перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення наділений правом подавати апеляційні скарги лише на постанови, які пов'язані із застосуванням заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Таким чином, можливість подання апеляційної скарги прокурором на постанову судді, якою не накладено стягнення, визначене п.п. 7 та 8 ч. 1 ст. 24 КУпАП не передбачена ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області Гладуна Д.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, повернути особі, яка її подала, оскільки вона не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик