Провадження № 3/127/7032/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вишар І.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.3 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ :

Водій ОСОБА_1 21.10.2018 року, о 13 год. 45 хв., в м.Вінниці по вул. Хмельницьке шосе. 71, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом марки «ВАЗ2106», д.н.з. 5293ІТВ, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на промені світла). Водій від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В судові засідання, призначені на 03.12.2018 року та 18.12.2018 року правопорушник не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими відправленнями конвертів, які повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до положень ст.ст. 128, 131 ЦПК України днем вручення сувої повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку; у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи зазначене та те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що докази у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, п. 2.5.Правил дорожнього руху, вказує на те, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 4 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З матеріалів справи вбачається, щовина правопорушника доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 311364 від 21.10.2018 року, письмовими поясненнями свідків, рапортом працівника поліції та довідкою поліції.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що діїОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ч. 3 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані спяніння.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_1 є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, неодноразово протягом року вчинює однорідні правопорушення та належних висновків при цьому не робить, обставин що помякшують відповідальність правопорушника судом не встановлено, вказаним правопорушенням не заподіяно майнової шкоди.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово протягом року піддавався адміністративному стягненню за однорідні правопорушення та, не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, знову вчинив грубе, суспільно-небезпечне порушення правил дорожнього руху, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, легковажно дозволив собі керувати транспортом з ознаками наркотичного спяніння, що свідчить про свідоме грубе порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 КупАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобіганню вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, суд враховує, що ОСОБА_1 не працює, тому транспортний засіб не є джерелом доходу правопорушника, а тому не позбавить можливості останнього належним чином забезпечувати свою родину.

Враховую вищевикладене, керуючись ст. 33, ч. 3 ст.130, 280 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 2400 (дві тисячі чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352,40 грн. на користь держави.

На постанову суду може бути подана апеляція протягом 10-ти діб з моменту її винесення.

Суддя