21.02.2018 227/420/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП України в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі постанови про самовідвід судді Любчик В.М. від 20 лютого 2018 року, розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області № 61 від 20 лютого 2018 року та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2018 року матеріали справи № 227/420/18 (провадження № 3/227/176/2018) передані судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С.

Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про необхідність заявлення самовідводу від розгляду цієї справи, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, особа, відносно якої складено адміністративний протокол, а саме ОСОБА_1 є близьким родичем судді Тітової Т.А. Судді Мацишин Л.С. та суддя Тітова Т.А. є колегами по роботі, разом працюють в Добропільському міськрайонному суді Донецької області. Зазначена обставина, в іншого учасника дорожньо - транспортної пригоди та в стороннього спостерігача може викликати сумніви щодо неупередженості судді Мацишин Л.С. у розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з'їздом суддів України 22 лютого 2013 року, встановлено, що неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об'єктивного рішення у справі.

Відповідно до другого показника Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної і ОСОБА_2 ООН 2006/23 від 27 липня 2006 року, суддя повинен дотримуватись принципу об'єктивності для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п. 2.5 цих Принципів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості.

Однією з процесуальних форм забезпечення об'єктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу (самовідводу) у визначених законом випадках.

Як розяснено у пункті 4 рішення ОСОБА_2 суддів України № 34 від 08 червня 2017 року, у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Судом приймається до уваги, що право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 1 статті 6 якої закріплено право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року, яке відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, надаючи тлумачення поняттю "неупередженість" суду, в сенсі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб'єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах Bulut v. Austria від 22 лютого 1996 року та Тomann v. Switzerland від 10 червня 1996 року). У межах об'єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Вирішується питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У справах «Білуга проти України» (рішення від 09 листопада 2006 року), «Ветштан проти Швейцарії» (рішення від 28 жовтня 1998 року), ЄСПЛ дійшов висновків, що важливим питанням є довіра, яку суди мають вселяти у громадськість в демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, має брати самовідвід або бути відведений.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб'єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об'єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її цивільних прав.

Пунктом 1 частини 7 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено обов'язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Зважаючи на викладені обставини, з метою уникнення подальших сумнівів щодо неупередженості та об'єктивності судді Мацишин Л.С. при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, а також враховуючи, що наведені обставини в подальшому можуть перешкоджати розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення самовідводу судді.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 246, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заявити самовідвід по справі № 227/420/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення № 227/420/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП передати до канцелярії Добропільського міськрайонного суду Донецької області для його повторного перерозподілу між суддями згідно вимог чинного законодавства.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.С.Мацишин