АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/1090/17Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/789/93/18 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також, стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352,40 грн. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати цю постанову як незаконну і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що він не керував автомобліем, і не проходив огляду на стан спяніння в медичному закладі. Одночасно, стверджує, що в другому екземплярі висновку щодо результатів медичного огляду в медзакладі, який він додав до апеляційної скарги, заповнені дві протидежні за змістом позиції щодо стану спяніння, в одній вказано про його наявність, а в другій про відсутність ознак спяніння. Також, стверджує, що немає доказів наявності в працівників поліції на місці події алкотестера. Вважає безпідставним залучення в якості свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які є зацікавленими особами. Вказує, що постанова про накладення адмінстративного стягнення винесена без урахування вимог ст.36 КУпАП та по закінченні строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Також, просить поновити йому строк апеляційного оскарження у звязку з тим, що копія постанови не була йому вручена у встановлений законом триденний строк, а його предствник отримав її лише 12 лютого 218 року.

В судове засідання апеляційного суду 07 червня 2018 року ОСОБА_1 не зявився, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не подавав.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а саме, що він пропущений з поважних причин, є обгрунтованими, оскільки апелянт копію постанови у визначений ч.1 ст.285 КУпАП триденний строк не отримав, а вона видана його представнику лише 12 лютого 2018 року і через 10 днів подано апеляційну скаргу.

За наведених обставин строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Щодо суті апеляційної скарги, то перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що при розгляді даної справи судом першої інстанції вірно встанолені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю відповідає вимогам ст.ст.245,280 КУпАП і ґрунтується на даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2017 року серії АП2 №545090 року, згідно якого ОСОБА_1 в той день близько 16 год. 20 хв. керував транспортним засобом ОСОБА_4 д.н.з. НОМЕР_1 в смт.Козова по вул.Шевченка в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху (а.с.1).

Дані вказаного протоколу вірно оцінені судом як доказ винуватості ОСОБА_1, так як вони обєктивно підтверджуються долученим до нього висновком лікаря Козівської ЦКРЛ від 29 жовтня 2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських преператів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким встановлено, що доставлений в той день о 17 год. 25 хв. старшим лейтетнантом поліції ОСОБА_5 громадянин ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у стані алкогольного спяніння (а.с.6).

З долучених до протоколу про адміністративнесправопорушення копії паспорта серії НЮ №361247 виданого 09 липня 2015 року на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та копії посвідчення водія серії ВАЕ №002590 виданого 08 квітня 2011 року на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається що це одна і та ж особа (а.с.10-11).

Також, долученими до протоколу про адмінстративне правопорушення поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 29 жовтня 2017 року підтверджується, що в той день водій автомобіля ОСОБА_4 порушив Правила дорожнього руху і допустив зіткнення з автомобілем, в якому вони їхали. Після ДТП зясувалося, що цим водієм був ОСОБА_1, який мав ознаки спяніння.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні та вірно оціненими в судовому рішенні доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення порядку огляду на стан спяніння працівниками поліції, а саме відсутність у них газоаналізатора, то вони не спростовують наведених в оскарженій постанові висновків суду і не стосуються суті правопорушення, оскільки на ОСОБА_1 накладено стягнення за керування автомобілем у стані спяніння, тобто у звязку з порушенням п.2.9.А Правил дорожнього руху, а не за відмову від проходження огляду на такий стан. Своє рішення, суд вірно обгрунтував даними висновку лікаря за результатами огляду водія на стан спяніння в медичному закладі.

В апеляційній скарзі стверджується, що залучення в якості свідків осіб, які були учасниками ДТП, суперечить п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України за №1452/735 від 09.11.2015 року (далі за текстом- Інструкція).

Однак, такі доводи є неналежними, оскільки розділ ІІ Інструкції визначає порядок огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським, який в даному випадку його не проводив через відмову ОСОБА_1 проходити такий огляд (а.с.7). Показаннями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтверджується лише факт керування ОСОБА_1 автомобілем і вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а огляд на стан спяніння проводився лікарем медичного закладу і присутність під час такого огляду свідків не передбачена Інструкцією.

Доводи апеляційної скарги про суперечності у висновку лікаря щодо стану спяніння водія є надуманими.

Так, згідно п.20 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоровя.

В долученому працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення примірнику висновку лікарем однозначно вказано, що ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного спяніння середнього ступеня.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав свій примірник такого висновку, з якого вбачається, що в ньому наявний такий же запис про встановлення стану спяніння, та додатково в підпункті 2 пункту 10 дописано його прізвище, імя та по батькові і підкреслено слова ознак спяніння не виявлено.

Такий допис суд вважає недостовірним і спрямованим на уникнення відповідальності, оскільки він суперечить даним всіх інших доказів у справі, які були досліджені в ході судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції вимог ст.36 КУпАП не є підставою для скасування чи зміни постанови суду.

Твердження апелянта про накладення стягнення з порушенням визначених ст.38 КУпАП строків є безпідставним, оскільки за вчинене 29 жовтня 2017 року правопорушення стягнення було накладено судом 29 січня 2018 року, тобто не пізніше як через три місяці з дня вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7