АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1235/2018 Постанова винесена суддею Жежерою О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 20 листопада 2017 року в 0 год. 05 хв. по вул. Тимошенка, 29-б в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Mitsubishi Grandis», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 1,27 %, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтовано, винесеною з грубим порушенням його прав та норм права, а також принципу диспозитивності дослідження доказів, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржувана постанова суду винесена не тільки без його участі у судовому провадженні, але й без його належного повідомлення про час та місце розгляду справи, не дивлячись на його клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прийняття участі у зв'язку з хворобою, внаслідок чого судом першої інстанції було грубо порушено його право на захист, а також право щодо дослідження доказів та подання клопотань по суті справи.

Крім того, висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на припущеннях та недопустимих і суперечливих доказах, за відсутності будь-яких об'єктивних та безсумнівних доказів щодо доведеності його вини у вчинені адміністративного правопорушення.

Зокрема, як вбачається з акту на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, його зміст та складання не відповідають вимогам Інструкції, а саме взагалі відсутні підписи свідків огляду, а також відсутній підпис особи, яка склала акт, а тому в розумінні ст.ст. 251, 252 КУпАП зазначений доказ не відповідає вимогам законодавства та здобутий з грубим порушенням, та є по факту недопустимим доказом і таким, що не може бути покладений в основу його звинувачення.

Окрім цього, в своїх поясненнях у протоколі ним було вчинено напис, що він не згодний зі змістом протоколу, оскільки співробітником поліції використовувався спеціальний технічний засіб - алкотестер «DRAGER ALCOTEST 6810», а, згідно чеку із зазначеного Драгера (тест 3337), останнє його калібрування відбувалося 25.10.2017 року, проте, на його вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, співробітниками поліції йому було відмовлено.

Також, з метою підтвердження достовірності результатів чи то спростування показів Драгера, він бажав щоб його було направлено в заклад охорони здоров'я, однак зазначене прохання було повністю проігноровано співробітниками поліції, у зв'язку з чим, дії співробітників поліції грубо суперечать вимогам Інструкції, а тому, зібрані матеріали є недопустимим доказом.

Крім того, в оскаржуваній постанові є посилання суду, як на доказ його вини, лише на показання одного свідка та запис з відеокамери, однак й досі залишається незрозумілим, чому суд надає перевагу одним доказам та не спростувавши інші, такі як відсутність сертифікату вимірювального приладу «Драгер», а також по факту відсутність належного та підписаного акту огляду на стан сп'яніння, встановлює його провину та притягає його до відповідальності.

При цьому, й досі залишається не вислуханий інший свідок, що вписаний в протокол про адміністративне правопорушення, оскільки суд його не допитав, не дивлячись на те, що на його адресу надсилалась судова повістка про виклик до суду.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не дослідив всі докази по суті та не надав їм належної оцінки в сукупності.

Також ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як пропущеного з поважних причин. В обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що під час оголошення оскаржуваної постанови суду він присутнім не був через його неналежне повідомлення про день та час розгляду справи, а про зміст постанови йому стало відомо лише 23.02.2018 року після її отримання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2, який не визнав свою провину; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 1,27 ‰, та містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_2 погодився з результатами його огляду на стан сп'яніння, проведеного за допомогою приладу &q?о ;Драгер&quст;, в ході якого було встановлено показник вмісту алкоголю 1,27 ‰, що ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

Апеляційні посилання ОСОБА_2 на порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме те, що працівники поліції проігнорували його прохання доставити для огляду до медзакладу, у зв'язку з його не згодою з результатами огляду на приладі «Драгер», не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_2 та свідчить про те, що ОСОБА_2 добровільно, в присутності свідків, проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння, при цьому перед проходженням огляду працівниками поліції було розпечатано мундштук та показано, що на приладі показники дорівнюють нулю, і після декілька спроб ОСОБА_2 подути в прилад «Драгер», які були викликані неправильним використання ним приладу, який при цьому не фіксував ніяких показників, при останній спробі приладом було зафіксовано вміст алкоголю 1,27 ‰, між тим, ОСОБА_2, вказавши на свою незгоду з виявленими результатами на неодноразову пропозицію працівників поліції пройти огляд в медичному закладі, в т.ч. і на пропозицію свідка ОСОБА_4, категорично відмовився, та при цьому ніяких документів на прилад «Драгер» не вимагав, тому за результатами проведеного огляду відносно ОСОБА_2 ібуло складено протокол про адміністративне правопорушення.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі у зв'язку із недовірою до правдивості показників приладу «Драгер» вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування показників приладу «Драгер», виявлених у нього під час огляду на стан алкогольного сп'яніння, не надано.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо доводів апелянта про те, що останнє калібрування приладу «Драгер Алкотест 6810» відбувалося 25.10.2017 року, а на його вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, співробітниками поліції було відмовлено, то, відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, зокрема - приладу «Драгер Алкотест 6810», міжповірочний інтервал приладу становить один рік.

При цьому, як вбачається з роздрукованого результату приладу «Драгер Алкотест 6810», за допомогою якого ОСОБА_2 проходив огляд, останнє калібрування приладу проводилось 25.10.2017 року, а ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння 20.11.2017 року, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Драгер Алкотест 6810», а відтак підстави для визнання його результатів недійними відсутні.

При цьому апеляційний суд відносить критично до наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом не перебував в стані алкогольного сп'яніння та на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння, вимагав надати йому сертифікат на прилад «Драгер», а також пропонував пройти огляд в медичних закладах, але йому було відмовлено, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами, а саме - відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції та роздруківкою тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», а також і поясненнями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_4, який був присутнім при проведенні огляду ОСОБА_5 на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу &q?го;Драгер&q?й ;, що відображено і на відеозаписі, з якого також слідує очевидна обізнаність свідка із встановленим порядком проведення огляду на стан сп'яніння та фактичне роз'яснення безпосередньо і ним ОСОБА_2 цього порядку.

А до того ж, свідок ОСОБА_3 є знайомим братаОСОБА_2, тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувався свідок ОСОБА_6, який також брав участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки його письмові пояснення, відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а щодо долучених під час апеляційного розгляду письмових пояснень свідка ОСОБА_6, то апеляційний суд не бере їх до уваги, оскільки вони належним чином не засвідчені та спростовуються зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в т.ч. і в судовому засіданні при апеляційному перегляді постанови суду першої інстанції.

Що ж стосується тієї обставини, що в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів відсутні підписи свідків огляду та особи, яка склала акт, то це не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки, як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння на приладі «Драгер» відбувався у присутності двох свідків, які своїми підписами в протоколі про адміністративне правопорушення засвідчили, що огляд ОСОБА_2 на приладі «Драгер» проводився у встановленому законом порядку і у ОСОБА_2 було виявлено 1,27 ‰ алкоголю, при цьому в зазначеному акті міститься і підпис самого ОСОБА_2, яким він засвідчив, що з результатами згоден.

Стосовно посилань ОСОБА_2 на розгляд судом першої інстанції справи у його відсутність та порушення у зв'язку з цим його прав на надання пояснень по суті правопорушення, заявлення клопотань, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Щодо інших доводів, викладених ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, то вони суперечать як фактичним обставинам правопорушення, так і наявним доказам у справі, носять надуманий характер, а тому також не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34, 35 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2,врахував характер вчиненого правопорушення, його особу, відношення до вчиненого, обставини, що пом'якшують та обтяжують його відповідальність і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року, якоюОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.