Справа № 265/5534/18
Провадження № 3/265/1513/18
П О С Т А Н О В А

14 вересня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник Ірина Геннадіївна, розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, працюючого приватним підприємцем, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли два протоколи про адміністративне правопорушення, серія БД 062155 та серії БД 062182, складений 19 червня 2018 року та 11 липня 2018 року відповідно відносно ОСОБА_2 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з додатками до нього.

Згідно протоколу серії БД 062155 ОСОБА_2 19 червня 2018 року о 22-50 годині, керував автомобілем марки ВАЗ2102, номерний знак НОМЕР_2, рухався в Лівобережному районі міста Маріуполя по проспекту Свободи біля будинку №43, з ознаками наркотичного сп'яніння. Тобто мав порушення мови, координацію рухів, не реагували зіниці на світло, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.

Згідно протоколу серії БД 062182 ОСОБА_2 11 липня 2018 року о 03-25 годині, керував автомобілем марки ВАЗ 2102, номерний знак НОМЕР_2, рухався в Лівобережному районі міста Маріуполя по вулиці Межовій біля будинку №3, з ознаками наркотичного сп'яніння. Тобто мав порушення мови, координацію рухів, не реагували зіниці на світло, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.

Відповідно постанови судді від 14 вересня 2018 року вищевказані справи були об'єднані в одре провадження.

Правопорушник ОСОБА_2 до суду не з`явився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи суд повідомляв його належним чином та своєчасно. Неодноразово судові засідання відкладалися з приводу того, що останній та його адвокат не приходили до суду.

Так 30 липня 2018 року судове засідання не відбулось, адже ОСОБА_2 надав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, так як йому необхідна правова допомога.

21 серпня 2018 року судове засідання також не відбулось, так як ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився в судове засідання по невідомим суду причинам, а його адвокат Івашина О.О. надала через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи та надання їй можливості ознайомитись з матеріалами справи.

29 серпня 2018 року ОСОБА_2 та його адвокат Івашина О.О. були повідомленні за допомогою телефонограми про день та час слухання справи, що відбудеться 14 вересня 2018 року о 08-30 годині, та запропоновано ознайомитись з матеріалами справи завчасно до призначеної дати судового засідання.

Між тим, ні адвокат Івашина О.О., ні ОСОБА_2 у судове засідання не прибули по невідомим суду причинам, не повідомили суд про причини неприбуття у судове засідання що дає суду підстави вважати, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, навмисно затягує розгляд справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст.268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов'язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об'єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_2, якому було відомо про складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, неодноразові його виклики в судові засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачає, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 11 липня 2018 року о 03.45 год., та свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 19 червня 2018 року о 23-00 годині в їх присутності, ОСОБА_2 на вимогу працівника поліції відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у встановлений законом спосіб.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, оцінюючі зібрані та досліджені докази, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, оскільки він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Призначаючи ОСОБА_2 стягнення, суд враховує наступне.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік для водіїв і штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для інших осіб, суд позбавлений можливості застосовувати будь-яке інше стягнення.

За положеннями п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, а також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За положеннями ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На підставі наведеного, враховуючи, що правопорушення, вчинене ОСОБА_2, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає необхідним призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією статті 130 частини 1 КУпАП, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, без врахування обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст.40-1КУпАП з порушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 гривні.

На підставі ст. 130 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст. ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та покласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Ця постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Мельник І.Г.