Справа № 757/4970/18-п Головуючий в суді І інстанції - Волошин В.О.
Провадження № 33/824/147/2018 Доповідач - Миколюк О.В.
Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Миколюк О.В.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_3 - адвоката ЩигловаЄ.О.,

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - адвоката - ОСОБА_6,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_7, на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року провадження по справі щодо

ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 18.01.2018 о 19 год. 10 хв. в м. Києві, на вул. І. Кудрі, 11, керуючи автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме: при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надала перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Мерседес Бенс» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_5.).

В результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції в постанові від 03.05.2018 року зазначив, що у момент виїзду автомобіля марки «Мерседес» на перехрестя, автомобіль марки «Тойота» закінчував маневр проїзду перехрестя і відтак водій автомобіля марки «Мерседес» зобов'язаний був забезпечити безпечне завершення такого проїзду, однак цього не зробив, що підтверджується локалізацією пошкоджень, та свідчить на відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_5 та його представник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, з доповненнями, в яких просять скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти стягнення в межах санкції, що передбачена ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржники посилаються на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Зокрема, як зазначають скаржники у поданих апеляційних скаргах, із схеми ДТП вбачається, що в напрямку руху транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, тобто зі сторони бульвару Дружби Народів в сторону вул. Філатова знаходиться дорожній знак - 2.1 «Дати дорогу» (помічений п. 9), при цьому, з схеми ДТП вбачається, що в напрямку руху транспортного засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, тобто по вул. Івана Кудрі знаходиться дорожній знак - 2.3 «Головна дорога» (помічений п. 10), отже, вказані матеріали справи та припис ПДР України, свідчать про те, що під час виїзду на перехрестя водій ОСОБА_3 під керуванням транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_1, повинна була надати дорогу транспортному засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що під'їжджав до перехрестя по головній дорозі.

Крім того, апелянти звертають увагу на те, що зі схеми ДТП вбачається, що місце зіткнення транспортних засобів вказане водіями містять розбіжності в частині їх розташування на проїзній частині (помічені п. 3 та п. 12), але відповідно до Висновку № 004-18 від 16.02.2018 року, експерт, на думку апелянта, незрозуміло чому приходить до висновку що «подальше дослідження методично коректно проводити за технічно спроможними даними в частині розташування місця зіткнення, а саме - зі слів водія автомобіля «Toyota», при цьому навіть не беручи до уваги за можливу траєкторію руху транспортного засобу «Mercedes», при якій останній рухався по другій смузі в напрямку свого руху, та в момент виїзду транспортного засобу «Toyota» на перехрестя, для уникнення зіткнення змінив траєкторію свого руху, змістившись до центру дороги та вже після зіткнення прокотився до кінцевого місця зупинки, та приходить до висновку про те, що « в даній дорожній обстановці, за умови розташування місця зіткнення на смузі зустрічного руху, автомобіль Toyotaперед зіткненням звільнив смугу руху автомобіля Mercedes, а отже не змушував його водія зменшувати швидкість або застосовувати маневрування оскільки залишив сторону руху автомобіля Mercedes, і враховуючи викладене, вважати дії водія автомобіля Toyota, такими що не відповідали вимозі «дати дорогу» в даній дорожній обстановці з технічної точки зору підстав не вбачається, а отже невідповідностей вимогам п. 16.11 ПДР України і її діях з технічної точки зору не вбачається».

Як вважають апелянти, даний висновок експерта зроблений виключно за умови розташування місця зіткнення на смузі зустрічного руху, тобто згідно пояснень тільки одного з учасників справи, який є прямо зацікавлений у дачі таких пояснень, для уникнення відповідальності при визнанні його винним - не дає підстав вважати його правильним, повним і об'єктивним.

При цьому, як вказують скаржники, в даному висновку, даючи оцінку діям водія ОСОБА_5 під керуванням транспортним засобом «Mercedes», д/н НОМЕР_2 експерт приходить до неоднозначного висновку про те, що останнім виключно за умови розташування місця зіткнення на смузі зустрічного руху, тобто згідно пояснень виключно одного з учасників справи, порушено вимоги п. 11.4 ПДР України, зазначаючи у дослідженні про «необхідність вихідних даних, таких як дані про характеристику моменту виникнення небезпеки, швидкість руху автомобіля, відстані до місця зіткнення у вказаний момент, розташування автомобілів відносно елементів дороги, тобто даних про динамічні і просторові характеристики зближення транспортних засобів в процесі розвитку дорожньої пригоди, оскільки в наданих матеріалах зазначені вище вихідні дані відсутні».

Крім того, скаржники звертають увагу на те, що особою, що притягується до адміністративної відповідальності складено «заяву, пояснення водія ОСОБА_3 від 03.03.2018 року», в яких остання приходить до незрозумілого та незаконного висновку про те, що «швидкість руху автомобіля «Mercedes» при наближенні до перехрестя становить 70-80 км/год.» та «час руху автомобіля «Toyota», з моменту початку відновлення руху до моменту зіткнення близько 3.0 - 4.0 с.», і в подальшому на підставі вказаної заяви, експертом підготовлено Висновок № 180303-001 від 23.03.2018 року, але, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови, вказані висновки взяті до уваги як докази відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, як зазначають скаржники, суд в оскаржуваній постанові приходить до неоднозначних висновків, про те, що у момент виїзду автомобіля «Mercedes» на перехрестя, автомобіль «Toyota» закінчував маневр проїзду перехрестя, а від так, саме водій автомобіля «Mercedes» зобов'язаний був забезпечити безпечне завершення такого проїзду, але, на думку апелянтів, такі висновки суду є незаконними, оскільки зіткнення відбулось на смузі руху автомобіля «Mercedes» у зв'язку з чим, саме водій автомобіля «Toyota» спричинив небезпеку створення ДТП виїжджаючи на головну дорогу та не надавши переваги автомобілю, який рухався по головній дорозі.

Зокрема, вказують на те, що судом неправильно трактовано та зазначено показання свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні пояснив, що був очевидцем даного ДТП, проте момент зіткнення не бачив, але помітив, що автомобіль «Mercedes» рухався по своїй смузі ближче до центру дороги на високій швидкості, а також суд зазначає в оскаржуваній постанові, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повертався додому на власному автомобілі, рухався позаду автомобіля «Toyota», що є, на думку апелянтів, повним абсурдом, оскільки вказаний свідок рухався у зустрічному напрямку від напрямку руху автомобіля «Toyota», а також даний свідок в судовому засіданні зазначив, що автомобіль «Mercedes» рухався по своїй полосі без перевищення швидкості та додав, що на їх думку наслідком даного ДТП були дії саме водія автомобіля «Toyota», який дуже повільно перетинав перехрестя і затримався на ньому.

Отже, як вважають апелянти, надаючи оцінку поясненням свідків ДТП вбачається, що саме дії автомобіля «Toyota» містять ознаки порушення ПДР України та є причиною настання вказаного ДТП.

На думку апелянтів, вищевикладене свідчить про те, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови зроблено ряд хибних висновків, які ґрунтуються виключно на припущеннях суду та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та необґрунтованих і не законних висновках експертів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а саме п. 16.11 Правил дорожнього руху України та порушено норми процесуального права, а саме ст. 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В запереченнях на апеляційні скарги, адвокат ЩигловЄ.О. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг надуманими та такими, що суперечать матеріалам справи, тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_3 та її захисника-адвоката Щиглова Є.О., які підтримали судове рішення, потерпілого та його представника, що просили задовольнити подані апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» від 11.06.2004 № 11, згідно зі ст. 245 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також: про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. № 14 Верховний Суд України вказує наступне: «Звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників; При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз; Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів».

У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції позбавлений права повернути справу на новий судовий розгляд, але має право, скасувавши постанову судді місцевого суду, прийняти нову постанову.

Із урахуванням викладеного, дослідивши у повному обсязі докази, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти у даній справі нову постанову.

Так, приймаючи рішення про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, суд першої інстанції не надавналежної оцінки доказам, які містяться в справі, однак, детально вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 в тому, що вона 18.01.2018 о 19 год. 10 хв. в м. Києві, на вул. І. Кудрі, 11, керуючи автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала перевагу в русі транспортному засобу «Мерседес Бенс» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, за кермом якого знаходився ОСОБА_5, який рухався по головній дорозі, та скоїв з нею зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, повністю доведена при апеляційному розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 працівниками поліції інкримінується порушення п.16.11 ПДР.

Відповідно до п.16.11 ПДР, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Вивченням матеріалів адміністративної справи встановлено, що в напрямку руху транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, тобто зі сторони бульвару Дружби Народів в сторону вул. Філатова знаходиться дорожній знак - 2.1 «Дати дорогу» (помічений п. 9), при цьому, з схеми ДТП вбачається, що в напрямку руху транспортного засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, тобто по вул. Івана Кудрі знаходиться дорожній знак - 2.3 «Головна дорога» (помічений п. 10).

Виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_1, повинна була надати дорогу транспортному засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що під'їжджав до перехрестя по головній дорозі.

Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_3, виїжджаючи на перехрестя, вона помітила автомобіль «Mercedes», д/н НОМЕР_2, який рухався на суттєвій відстані від неї, почала рух вперед, виїхавши на перехрестя, однак, не завершивши свій маневр, вона відчула удар в свій автомобіль, що вказує на те, що ОСОБА_3 не впевнилась в безпеці свого маневру, рухаючись по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надала дорогу транспортному засобу «Mercedes», який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим порушила п.16.11 ПДР.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 18 січня 2018 року серії БД № 058742, в якому викладені обставини вчиненого адміністративного правопорушення, який підписаний ОСОБА_3 без будь - яких застережень;

- схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка підтверджує протокол про адміністративне правопорушення та в якій зазначено місце розташування транспортних засобів, напрямки руху автомобілів, розташування транспортних засобів на дорозі, ширину транспортних засобів та проїжджої частини, місце зіткнення, яке розташоване на полосі руху автомобіля «Mercedes», розмітку, вона підписана двома учасниками ДТП, без зауважень та доповнень, також в ній зазначено пошкодження автомобілів, зокрема на автомобілі «Mercedes» пошкоджено кришку капоту, передній бампер, решітка радіатора, передня ліва фара, підсилювач переднього бамперу, радіатор та лобове скло; на автомобілі «Тойота» пошкоджено задню ліву дверку, заднє ліве крило, ліве дзеркало заднього огляду, заднє ліве колесо, задній бампер;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 18.01.2018 року, відповідно до яких, 18.01.2018 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, вона виїжджаючи на своєму автомобілі «Тойота» на нерегульоване перехрестя зі сторони бульвару Дружби Народів до вулиці Філатова в м.Києві, зупинилася та побачивши автомобіль, що рухався по вулиці Кудрі на достатньо далекій відстані, у зв'язку з тим, що в салоні її автомобіля плакав малолітній син, виїхала на перехрестя з метою його перетину та мала на меті рухатись прямо, в цей момент відчула сильний удар в заднє ліве крило, від якого її автомобіль розвернуло на 180 градусів та спрацювали подушки безпеки, які вона підтвердила під час судових розглядів справи.

- письмовими поясненнями та поясненнями наданими під час розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, потерпілого ОСОБА_5, відповідно до яких 18 січня 2018 року приблизно о 19 годині 10 хвилин керуючи автомобілем «Mercedes» в м. Києві по вул. Івана Кудрі в сторону Лесі Українки, рухаючись по головній дорозі, на перехресті вул. Івана Кудрі та Академіка Філатова, чітко бачив, як праворуч з вулиці Академіка Філатова на перехрестя, не надавши йому перевагу в русі, виїхав автомобіль «Тойота», що рухався по другорядній дорозі, через раптовість такого виїзду уникнути зіткнення з даним автомобілем не вдалось.

Твердження ОСОБА_3 та її захисника - адвоката Щиглова Є.О. про порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_5 не єпредметом дослідження в даному адміністративному провадженні, та не спростовують порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Тойота».

Щодо висновків експертних досліджень:- від 16.02.2018 року №004-18 та від 23.03.2018 року №180303-001 проведених за заявою ОСОБА_3, та №52/18 від 31.05.2018 року та №90 від 12.06.2018 року проведеного за заявою ОСОБА_5 і висновку експертного дослідження за результатами проведення автотехнічного дослідження за заявою ОСОБА_5 №141/06-18 від 06.06.2018 року, то вважаю їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки експертні дослідження проводилось не у відповідності до вимог закону, зокрема, без відповідної постанови суду про призначення експертизи, експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, без повідомлення та участі усіх зацікавлених сторін, тому вважати ці експертні дослідження належними доказами немає підстав.

Клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 про призначення судом апеляційної інстанції судової авто технічної експертизи, то вважаю його необґрунтованим, оскільки порушення ОСОБА_3 п.16.11 ПДР є очевидним та не потребує експертного транспортно - трасологічного та автотехнічного дослідження по факту ДТП, а пояснення ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9. зазначених в постанові суду першої інстанції, та пояснення ОСОБА_3 в апеляційній інстанції, не спростовують порушення останньою п.16.11 ПДР.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що у момент виїзду автомобіля марки «Мерседес» на перехрестя, автомобіль марки «Тойота» закінчив маневр проїзду перехрестя і відтак водій автомобіля марки «Мерседес» зобов'язаний був забезпечити безпечне завершення такого проїзду, однак цього не зробив, не ґрунтується на матеріалах справи, суперечить схемі ДТП та іншими вищезазначеними доказами.

В зв'язку із викладеним, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 винноюу вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення.

Враховуючи, що ці строки закінчилися 18.04.2018 року, то провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_3 - скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винною в порушенні п. 16.11 ПДР та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити, в зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В.Миколюк