П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Слива Ю.М., за участю особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, захисника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року, якою провадження у справі щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.01.2017 року серії БР №175106, 28 січня 2017 року о 22:20 годині на а/д Фастів - Митниця, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним на дорозі та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який буксирувавнапівпричіп «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_3, який був припаркований попереду, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на існування обставин, які свідчать про необґрунтоване складання працівниками Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На вказану постанову суду, потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, а згодом і уточнюючу до неї, в яких не погоджується з постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою через неправильне застосування норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи. Апелянт зазначає, що автомобіль, яким він керував та який став учасником ДТП належить ОСОБА_6, однак в момент ДТП він правомірно володів даним автомобілем та має право на відшкодування завданої шкоди, оскільки вважає себе потерпілим. ОСОБА_2 здійснив наїзд на його автомобіль, яким він керував, чим спричинив його пошкодження, тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності має дуже важливе значення для захисту його речових прав, як потерпілого. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів про визнання вини водія ОСОБА_6 Наданий останнім висновок експерта є суперечливим та не може вважатись беззаперечним доказом по справі. У зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також, апелянт просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, причину пропуску строку просить вважати поважною, оскільки його, як потерпілого не повідомили про час та місце розгляду справи, а про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 04.07.2018 року.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 надійшли заперечення від ОСОБА_2, в яких вказується законність та обґрунтованість оскаржуваної ОСОБА_4 постанови та міститься прохання залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На постанову Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_6, який вважає себе потерпілим у даній справі, оскільки є власником автомобіля «Daf», що став учасником ДТП, тому оскаржувану постанову вважає незаконною та необґрунтованою.

Апелянт просить поновити строк на оскарження постанови, оскільки його як потерпілого не повідомили про час та місце розгляду справи, а про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 19.07.2018 року.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_4 не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив.

Захисник потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5, у судовому засіданні апеляційні скарги підтримав, підтвердив викладені доводи та просив задовольнити подані апеляційні скарги.

Особа, щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вказували, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, просили залишити її без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.

Враховуючи доводи апелянта, про причини пропуску строку на оскарження постанови, апеляційний суд визнає їх поважними, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 13.10.2017 року підлягає задоволенню.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, зокрема, приймаючи до уваги пояснення водіїв транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_4; протокол про адміністративне правопорушення; схему до нього; додані учасниками пригоди фотографії; постанову від 28.01.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення ним у момент вчинення даного ДТП п. 9.10 ПДР (при вимушеній зупинці не увімкнув аварійну світлову сигналізацію та не установив знак аварійної зупинки); висновок експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №02/07 від 17.07.2017 року та висновок експертного авто технічного дослідження №23 від 03.10.2018 року, встановленим є наступне.

Водій ОСОБА_4, рухаючись по а/д Фастів - Митниця на керованому ним автомобілі НОМЕР_2, НОМЕР_3, здійснив вимушену зупинку. При цьому, автомобіль з напівпричепом розташував на дорозі, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію і не установив знак аварійної зупинки. Водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по тій же дорозі в тому ж напрямку в темну пору доби о 22:20 годині, скоїв зіткнення з напівпричепом автомобіля «Daf».

З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що водій ОСОБА_4, здійснивши вимушену зупинку свого автомобіля на неосвітленій ділянці дороги в темну пору доби та не увімкнувши аварійну світлову сигналізацію і не установивши знак аварійної зупинки, створив аварійну ситуацію для водіїв, які рухались у тому ж напрямку, у тому числі й водію ОСОБА_2 та своїми діями сприяв настанню дорожньо-транспортної пригоди.

У разі коли дорожньо-транспортна подія сталася за участю двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому, виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Водій ОСОБА_2, рухаючись по дорозі, відповідно до п. 1.4 ПДР України вправі був розраховувати на дотримання іншими водіями правил дорожнього руху та не зобов'язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР іншим водієм. Він не передбачав і не мав можливості передбачити, що водій ОСОБА_4, розмістить свій автомобіль на неосвітленій ділянці дороги в темну пору доби та не увімкне аварійну світлову сигналізацію, чи не установить знак аварійної зупинки. Тому в причинному зв'язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, перебувають лише дії водія ОСОБА_4

Зазначений висновок узгоджується і з висновком експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №02/07 від 17.07.2017 року, і з висновком експертного авто технічного дослідження №23 від 03.10.2018 року.

При цьому, суд також враховує, що відповідно до висновку експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №02/07 від 17.07.2017 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «GMC HUMMER» ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути даного зіткнення.

Доводи про те, що вказаний висновок зроблений на недостовірних вихідних даних, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодним доказом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про необхідність закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає до задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року слід залишити без змін.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_6, який вважає себе потерпілим у даній справі, оскільки є власником автомобіля«Daf», що став учасником ДТП, апеляційний суд вважає, що дана апеляційна скарга розгляду не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим та його представником.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що особа, яка її подала є власником автомобіля НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_4, котрий був одним з учасників ДТП. Тобто особа, яка подала апеляційну скаргу не є учасником ДТП та до осіб, яким законом надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, не відноситься.

Твердження ОСОБА_6 в апеляції про те, що він є потерпілим по справі та має право оскаржувати постанову є безпідставними, оскільки процесуальний статус потерпілого особа набуває з того моменту, як у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено особу, якій спричинено шкоду будь-якого виду. Саме тоді, така особа має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання про видачу документів, про призначення експертизи тощо, а також має право оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є гарантією забезпечення захисту прав потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №175106 від 28.01.2017 року у графі «свідки чи потерпілі» особа з прізвищем ОСОБА_6 не згадується.

Отже, наведене вказує на те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 подана не уповноваженою на те особою, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що він відноситься до кола осіб зазначених у ч.2 ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана апеляційна ОСОБА_6 скарга розгляду не підлягає і повинна бути повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року визнати такою, що не підлягає розгляду та повернути її апелянту - ОСОБА_6.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива