Справа №584/1189/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Толстой
Номер провадження 33/816/26/18 Суддя-доповідач Олійник В. Б.
Категорія 154 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року суддя Сумського апеляційного суду Олійник В. Б. ,з участю особи, відносно якої застосовано адміністративне стягнення - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області, від 9 жовтня 2018 року, якою відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1,

застосовано адміністративне стягнення за ст. 154 ч. 2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Путивльського районного суду Сумської області, від 9 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн., з конфіскацією належної їй тварини - собаки породи вівчарка, колір чепрачний, прізвисько «Дік», у зв'язку з тим, що вона 21 серпня 2018 року, близько 19 год. 40 хв., у порушення п. 7 Правил утримання собак, котів і хижих тварин в м. Путивль, затверджених рішенням 23 - ї сесії 4 - го скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, від 30 березня 1999 року, здійснювала вигул своєї собаки породи вівчарка на прізвисько «Дік» біля будинку АДРЕСА_1, без повідка та намордника, у результаті чого собака подряпала спину і руки малолітнього ОСОБА_6, чим було заподіяно шкоду здоров'ю малолітнього ОСОБА_6

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_3, звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати постанову судді Путивльського районного суду Сумської області, від 9 жовтня 2018 року, та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суддщею докази по справі були досліджені однобічно, не в повній мірі з'ясовані всі обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

ОСОБА_2 вказує, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду підтвердили, що вони бачили як вона того дня виводила свою собаку з будинку в наморднику на повідку та пішла за будинок, де знаходиться пустир та один гараж, а в подальшому почули крики та побігли за будинок. Свідок ОСОБА_10, як зазначає ОСОБА_2, показала, що коли вона забігла за будинок в бік гаражу, то до неї підбіг її син і тільки тоді заплакав, а також підтвердила, що в цей час чоловік ОСОБА_2 тримав собаку за короткий поводок, що, на думку апелянта, підтвердили і інші свідки, допитані в судовому засіданні. З огляду на це, ОСОБА_2 вважає, що свідків того, що собака чіпала дитину матеріали справи не містять.

Вказує ОСОБА_2 також й на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її покази щодо місця де фактично гуляли діти - приблизно за сто метрів від кутка будинку з зовнішньої сторони, що виходить на пустир, а також, що її собака знаходилася у машині, коли вона з чоловіком почули крик дитини. Після цього вона побачила малолітнього ОСОБА_4, який лежав на землі, і вже після цього її собака вискочила з машини, але її чоловік окрикнув пса та взяв його за поводок. ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_4 їй сказав, що він впав, але ця обставина залишилась поза увагою суду.

Зазначає ОСОБА_2 також й про те, що суд не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_11 - лікаря, яка оглядала ОСОБА_4, яка в ході судового розгляду змінила свої покази, пояснивши, що у дитини було кілька подряпин, які вона загалом зазначила у медичній документації, але не описала ні їх форму, ні розмір, ні детальне місцезнаходження. Також вказаний свідок вказала, що відносно того, що трапилося, знає зі слів матері.

ОСОБА_2 вказує й на відсутність в її діях наявності об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП, з огляду на те, що собака перебувала поряд з її особистим майном - автомобілем, а тому вважає, що будь - яких дій, пов'язаних з вигулом своєї собаки без намордника та повідка біля будинку, в результаті чого було заподіяно шкоду здоров'ю сторонній особі, за місцем свого мешкання вона не вчиняла.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 аналогічні доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині наданих показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які, як стверджує адвокат, не були очевидцями події і свої висновки зробили на власних припущеннях, а також в частині невідповідності викладених в постанові показів ОСОБА_2 фактичним обставинам справи.

На думку захисника ОСОБА_3, суд фактично ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув ОСОБА_2 до відповідальності, уточнивши фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, взявши таким чином на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Захисник вважає безпідставним посилання суду в підтвердження винуватості його підзахисної на висновок відділку поліції, оскільки, на його переконання, в даному висновку не враховані ні позиція лікаря, ні опитані в суді свідки зі сторони потерпілого, не зазначено очевидців контакту дитини з твариною, не встановлено, що подряпини на тілі дитини мають відношення до тварини, а з наданих законним представником потерпілого фото не вбачаються ознаки характерні для укусу твариною, а спеціаліст, який би міг спростувати чи підтвердити контакт тварини з дитиною, до справи не залучався.

Захисник вказує на те, що суд не розмежував таких понять як вигул собаки і перебування тварини під контролем власника біля майна, що є особистою власністю особи, у зв'язку із чим він не погоджується з висновком суду, що мало місце приведення собаки в громадське місце для здійснення вигулу.

За наведених обставин захисник вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника - адвоката ОСОБА_3 про підтримку апеляційних скарг, законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 про заперечення апеляційних вимог, дослідивши матеріли справи, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП.

Так, з досліджених доказів судом було встановлено, що ОСОБА_2 21 серпня 2018 року, близько 19 год. 40 хв., у порушення п. 7 Правил утримання собак, котів і хижих тварин в м. Путивль, затверджених рішенням 23 сесії 4 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, від 30 березня 1999 року, здійснювала вигул своєї собаки породи вівчарка на прізвисько «Дік» біля будинку АДРЕСА_1, без повідка та намордника, у результаті чого собака подряпала спину і руки малолітнього ОСОБА_6, у зв'язку з чим малолітньому ОСОБА_4 було заподіяно шкоду його здоров'ю.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні суддею протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 (а. с. 4), висновком Путивльського ВП за матеріалами перевірки, від 23 серпня 2018 року (а. с. 5), рапортом помічника чергового Путивльського ВП, від 21 серпня 2018 року (а. с. 6), заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_5 (а. с. 7, 9), показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, довідкою чергового лікаря Путивльської ЦРЛ (а. с. 40).

Протокол про адміністративне правопорушення, що складений відносно ОСОБА_2, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу правопорушника, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Доводи апеляційних скарг з приводу того, що суд повернувши матеріали про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 до Путивльського ВП для належного оформлення, фактично взяв на себе функцію обвинувачення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вбачається з постанови судді Путивльського районного суду Сумської області, від 23 серпня 2018 року, суддя у відповідності з ст. 278 КУпАП, діяв в межах свої компетенції здійснюючи підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з показань у суді свідка ОСОБА_11, довідки чергового лікаря Путивльської ЦРЛ (а. с. 40), та наявних в матеріалах справи фотокартках тілесних пошкоджень малолітнього потерпілого ОСОБА_4 (а. с. 42-44), погоджується з висновком суду, що вказані докази узгоджуються між собою та доводять обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 в частині заподіяння шкоди здоров'ю малолітньому ОСОБА_6 належною ОСОБА_2 собакою під час вигулу останньої з порушенням правил вигулу.

У ході апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_13, співмешканець ОСОБА_2, який пояснив, що в цей день вони з ОСОБА_2 мили автомобіль, собака була в салоні автомобіля, неподалік бігали діти, один з хлопчиків впав і закричав, а собака зреагувала на цей звук, вибігла з салону автомобіля через незачинені двері та побігла в бік дитини, але він зупинив собаку командою та утримав її за ошийник.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює покази свідка ОСОБА_13, оскільки ОСОБА_13 є співмешканцем ОСОБА_2, він з нею спільно утримує собаку і вказана обставина ставить під сумнів неупередженість ОСОБА_13 у наданні ним показів як свідком.

Не може суд апеляційної інстанції погодитись і з мотивами апеляційних скарг з приводу того, що ОСОБА_2 не здійснювався вигул собаки, так як собака перебувала під контролем її та ОСОБА_13 у середині автомобіля, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема й з пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_13, собака перебувала на задньому сидінні автомобіля без намордника і з незачиненими дверцятами автомобіля, що спростовує мотиви апеляційних скарг з приводу забезпеченого контролю над поведінкою собаки.

Також у ході апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту була допитана ОСОБА_14., як спеціаліст - кінолог, яка пояснила, що вона здійснила тестування реакції на зовнішні подразники собаки породи вівчарка на прізвисько «Дік», належної ОСОБА_2 і, що за наслідками проведеного тестування собака ОСОБА_2 веде себе адекватно без прояву агресії.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, вказані пояснення спеціаліста - кінолога не спростовують обставин заподіяння тілесних ушкоджень собакою, що належить ОСОБА_2, малолітньому ОСОБА_6 які були встановлені судом при дослідженні доказів по справі.

Також, суд апеляційної інстанції не вправі прийняти, як доказ, акт на тестування реакції тварини на зовнішні подразники, від 1 грудня 2018 року, складений кіногологом - інструктором ЦП «Сумського товариства захисту тварин» ОСОБА_14., оскільки, як пояснила в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_14., вона не є уповноваженою особою на складання таких актів, а тому цей доказ не може бути визнаний належним та допустимим доказом в обґрунтування мотивів апеляційних скарг.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП, а тому, беручи до уваги, що суддею дотримано вимоги ст. 33 КУпАП при вирішенні ним питання про визначення відносно ОСОБА_2 виду та розміру стягнення, підстав для скасування та зміни постанови судді суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст. ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Путивльського районного суду Сумської області, від 9 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч. 2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 51 грн. з конфіскацією належної їй тварини - собаки породи вівчарка, колір чепрачний, прізвисько «Дік», залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОлійник В. Б.