А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08.02.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, з вищою освітою, розлучений, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 15 вересня 2017 року о 23-ій годині 10 хвилин по вул. Верховинській у м. Мукачеві, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номерний знак GWC294, у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується оглядом проведеним у Мукачівській ЦРЛ у встановленому Законом порядку, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною, оскільки суд першої інстанції не вірно оцінив обставини справи та наявні в матеріалах справи докази. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений із грубим порушенням норм законодавства України, оскільки, у порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП, п. п. 2-5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, п. п. 2, 3, 6 Розділу І та п. п. 1-7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, інспектор Садовський В. А.: не провів огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу, у присутності двох свідків, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, від проведення якого ОСОБА_1 не відмовлявся, а навпаки, бажав пройти такий із метою доведення відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення; не роз'яснив ОСОБА_1 порядок застосування спеціального технічного засобу; не пред'явив сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; не склав акт огляду на стан алкогольного сп'яніння й копію такого ОСОБА_1 не вручив, у зв'язку з чим, на думку апелянта, проведений у Мукачівській ЦРЛ огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, не може вважатися дійсним, що в свою чергу свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, вказує й на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. На підставі вищенаведеного, апелянт вважає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 цього ж Кодексу щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин вчинення адміністративного правопорушення, і необґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, і, з урахуванням відсутності доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 9 «а» ПДР, а вина останнього не може ґрунтуватись на припущеннях, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, вказує на те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення не пропущений, оскільки ОСОБА_1 не був присутній при оголошенні постанови, копію такої отримав 13.12.2017, а 21.12.2017 він подав апеляційну скаргу до апеляційного суду через суд першої інстанції, що в свою чергу свідчить про дотримання ним вимог ст. 289 КУпАП. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк на апеляційне оскарження не пропущений є слушними з огляду на те, що, як убачається з матеріалів справи, апеляційна скарга на постанову судді від 11.12.2017 адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подана 21.12.2017, тобто у визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк із моменту винесення оскаржуваної постанови.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 15 вересня 2017 року о 23-ій годині 10 хвилин по вул. Верховинській у м. Мукачево, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номерний знак GWC294, у стані алкогольного сп'яніння, який підтверджується проведеним у Мукачівській ЦРЛ у встановленому Законом порядку оглядом, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а», що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обов'язки йому роз'яснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи. Крім того, із протоколу вбачається, що по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень (а. с. 1).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 311 від 15.09.2017, складеного черговим лікарем Мукачівської ЦРЛ Міца Н. М. убачається, що направлений інспектором взводу № 1 роти № 2 УПП в м. Ужгороді та Мукачеві 15.09.2017 о 23 год. 50 хв. на огляд ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп'яніння. З даного висновку також убачається, що своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що з результатами огляду ознайомлений (а. с. 2).

З копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що при проведенні лікарем Мукачівської центральної районної лікарні Міца Н. М. огляду ОСОБА_1 за допомогою приладу «Dragger Alcotest 6510» в останнього встановлено стан алкогольного сп'яніння. Результат огляду - 0,64 % (а. с. 38).

З рапорту інспектора взводу № 1 роти № 2 УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_4 вбачається, що 15.09.2017 о 23 год. 10 хв., за порушення Правил дорожнього руху України було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номерний знак GWC294. Під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився в Мукачівській ЦРЛ. Щодо ОСОБА_1 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Транспортний засіб залишено на місці зупинки (а. с. 3).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 449218 вбачається, що 15.09.2017 о 23-й годині 10 хвилин, по вул. Верховинській, 17, у м. Мукачево, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номерний знак GWC294, без посвідчення водія, а також не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив вимоги передбачені п. п. 2.1 «в», 2.3 «в» ПДР, у зв'язку з чим, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням на підставі ч. 2 ст. 36 цього ж Кодексу адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (а. с. 4).

З дослідженого під час апеляційного розгляду справи відеозапису, що міститься на наявному в матеріалах справи диску, вбачається, що внаслідок проходження ОСОБА_1 тесту на виявлення стану алкогольного сп'яніння в нього було виявлено 0,64 %.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор взводу № 1 роти № 2 УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_4 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря Мукачівської центральної районної лікарні Міца Н. М., яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння та склала висновок про його перебування у стані алкогольного сп'яніння, були підстави для фальсифікації висновку щодо ОСОБА_1 та його обмови в стані алкогольного сп'яніння, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість інспектора взводу № 1 роти № 2 УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_4 та лікаря Мукачівської центральної районної лікарні Міца Н. М. у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, підписання ним протоколу та інших документів, що містяться у справі, - на такі дані також не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказували ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 у ході її розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обов'язків діяли у межах наданих їм повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений із грубим порушенням норм законодавства України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, з огляду на таке.

Так, зі змісту протоколу вбачається, що такий складено щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, що в ньому зазначені всі передбачені частиною ч. 1 цієї норми права дані.

Посилання, що містяться в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що в порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП, п. п. 2-5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, п. п. 2, 3, 6 Розділу І та п. п. 1-7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, інспектор Садовський В. А.: не провів огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу, у присутності двох свідків, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, від проведення якого ОСОБА_1 не відмовлявся, а навпаки, бажав пройти такий із метою доведення відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення; не роз'яснив ОСОБА_1 порядок застосування спеціального технічного засобу; не пред'явив сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; не склав акт огляду на стан алкогольного сп'яніння й копію такого ОСОБА_1 не вручив, у зв'язку з чим, проведений у Мукачівській ЦРЛ огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, не може вважатися дійсним, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, і визнає такими, що не свідчать про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та недійсність проведеного в закладі охорони здоров'я огляду ОСОБА_1, не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, і у свою чергу не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що працівник поліції огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння не провів на місці зупинки водія та прийнятті судового рішення враховуються пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких працівник поліції при виконанні посадових обов'язків не мав при собі приладу «Драгер», а відповідно з об'єктивних причин не міг провести огляд на місці зупинки, і саме тому правопорушник був доставлений до медичного закладу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що пунктом 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена можливість проведення огляду на стан сп'яніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров'я; що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я і під час проходження такого не заявляв вимогу про пред'явлення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння; що у разі проходження особою огляду на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я нормативно-правовими актами не передбачено залучення працівником поліції двох свідків та складання ним акту огляду.

Із вищенаведених підстав, як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та не впливають на висновок судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, відхиляються й доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно оцінив обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин вчинення адміністративного правопорушення, і необґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, - не знайшли свого підтвердження і містять суперечності, оскільки з їх змісту вбачається, що апелянт стверджує про відсутність доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 та недоведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, і в той же час, просить провадження закрити за спливом строків накладення адміністративного стягнення, у зв'язку з чим, вказані доводи відхиляються як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. При оцінці доводів апеляційної скарги щодо закінчення строку накладення адміністративного стягнення враховуються вимоги ст. 38 КУпАП, відповідно до яких при розгляді справи судом на винну особу може бути накладено стягнення не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення; матеріали справи, з яких убачається, що правопорушення вчинено 15 вересня 2017 року, а на ОСОБА_1 накладено стягнення 11 грудня 2017 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення.

Крім того, заявлене представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 у ході розгляду апеляційної скарги клопотання про скасування постанови судді та направлення матеріалів справи до патрульної поліції для належного оформлення, не підлягає задоволенню з огляду на вищенаведене, а також на те, що в ході розгляду апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено порушень при складанні працівниками поліції щодо ОСОБА_1 протоколу та збиранні доказів, які б свідчили про необхідність повернення протоколу та матеріалів справи для належного оформлення, і на такі адвокат ОСОБА_2 не посилався.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Ланьо Е. М.. обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв'язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б свідчили про незаконність судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 320,00 грн., - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан