Справа № 720/581/18
Провадження № 3/720/220/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Новоселиця

Суддя, Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Житарюк В.О.,

правопорушника ОСОБА_2,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

Чернівецької області, громадянина України, не працюючого,

за ст.. 185 КУпАП України,-

встановив:

Інспектором роти №1 БУПП в Чернівецький області ОСОБА_3 складено адміністративний протокол на ОСОБА_2 в якому зазначено, що 14.03.2018 року приблизно о 11.20 хвилин останній керуючи транспортним засобом марки MERSEDE-BENZ Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі в с. Стронінці Новоселицького району не виконував законного розпорядження працівника поліції після його зупинення, залишив місця правопорушення після зупинення чим скоїв адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе не визнав суду пояснив, що він керуючи автомобілем НОМЕР_2 по автодорозі в напрямку с. Припруття - с. Динівці, Новоселицького району біля ресторану Шафран був зупинений працівниками поліції. На його вимогу про причину зупинення, працівник поліції ОСОБА_3 попросив надати йому документи для перевірки, та повідомив що не світіться ліва фара та передня лобове скло має механічне пошкодження. На що він сказав складайте протокол та показав документи, однак працівник поліції відійшов до свого автомобіля, протокол на нього не склав. Він завів автомобіль та поїхав далі. Повернувши в сторону с. Строїнці, Новоселицького району знов був зупинений працівниками поліції які знов вимагали від нього документи. Між ними виникла словесна суперечка що він документи вже показав та просив скласти на нього протокол, однак працівник поліції застосував до нього фізичне насильство в результаті чого він був змушений сісти в автомобілі та викликати наряд поліції.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 суду показав, що 14.03.2018 року приблизно о 11.20 хвилин зупинив автомобіль НОМЕР_2 біля ресторану Шафран, оскільки не світило ліва фара та переднє лобове скло мала механічні пошкодження. На його вимогу правопорушник не надав документи на автомобіль та посвідчення водія на перевірку а лише їх показав після чого сів в машину та поїхав. Наздогнавши його на автодорозі в с. Строїнці, Новоселицького району, повторно був зупинений та на його вимогу надати документи він їх не надав а сідаючи в машину дверми вдарів його (ОСОБА_3Д.). Ніякого фізичного насильства до правопорушника він не застосував. На виклик ОСОБА_4 приїхала група моніторингу, яка ніяких дій не вчинила, після чого він склав на ОСОБА_2 протокол за ст.185 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 працівник поліції суду показав, що 14.03.2018 року приблизно о 11.20 хвилин ОСОБА_3 зупинив автомобіль НОМЕР_2 біля ресторану Шафран, оскільки не світило ліва фара та переднє лобове скло мала механічні пошкодження. Водій відмовився предявити документи, лише уточнював причину зупинення, зазначивши про причину він просив скласти на нього протокол. Протокол не був складений а водій виїхав з місця зупинки по дорозі в с. Строїнці його наздогнали та повторно на вимогу ОСОБА_3 предявити документи від відмовився, сівши в машину дверми вдарів ОСОБА_3. Сказати чи це було навмисно або з необережності не може.

Свідок ОСОБА_6 брат правопорушника суду показав, що він підїхав одразу з групою моніторингу поліції, які почали психологічний тиск на його брата що складуть на нього протокол за залишення місця пригоди та за непредявлення документів. Та вони зорієнтували ОСОБА_3 скласти протокол за злісне непокору працівнику поліції, після чого розійшлися.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи зупинений працівником поліції оскільки керував транспортним засобом з механічними пошкодженнями на вимогу працівника поліції документу на право керування транспортним засобом не надав а лише тримаючи у руці показав посвідчення водія. Без дозволу працівника поліції рушив з місця зупинки після чого в друге був зупинений працівниками поліції де також на вимогу працівника поліції не предявив їх для перевірки.

Суд аналізуючи пояснення правопорушника, покази свідків дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних правових підстав.

Зі змісту ст. ст. 252,254-256 КУпАП випливає, що протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, і є найважливішим джерелом доказів у справі. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності. Висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим докази мають бути оцінені суддею на їх достатність для вірогідних та безсумнівних висновків про вчинене на засадах забезпечення доведеності вини за ст.129 Конституції України, і жоден з доказів згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановлену силу.

Так, диспозицією ст.185 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" роз'яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об'єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища працівників поліції, яким правопорушник нібито перешкоджав, ця особа або особи у протоколі не зазначені як потерпілі у відповідності до вимог ст.296 КУпАП, а також, що вимоги працівників поліції були наполегливими та неодноразово повтореними. Невказання конкретних працівників поліції, щодо яких такі дії ОСОБА_4 нібито учинялись, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з'ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі N 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні "Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов'язків.

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме вимоги, у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони усі законними.

Також суд констатує, що, інспектор поліції, який склав протокол, не вжив заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об'єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрав пояснення у інших осіб, які були присутні 14.03.2018 року приблизно о 11.20 хвилин під час зупинення автомобіля НОМЕР_2 біля ресторану Шафран, та в с. Строїнці, Новоселицького району, а обмежився лише його думкою про необхідність оформити встановлені ним правопорушення зі сторони ОСОБА_4 за ст.185 КУпАП не надавши їм належну правову кваліфікацію у відповідності до вимог норм КУпАП таке розслідування правопорушення також не відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є неприпустимим.

Слід звернути увагу також на те, що відповідно до ст. 260 КУпАП адміністративне затримання особи допускається у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення.

Проаналізувавши викладене вище, дійшов переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об'єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 33,36, 124,221, 283, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя,-

постановив:

Закрити провадження по адміністративній справі за ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_4

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її винесення через Новоселицький районний суд до Апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Суддя: Вівчар Г.А.