Номер провадження: 33/785/252/18
Головуючий у першій інстанції Кушніренко Ю. С.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Котелевського Р.І.,

за участю:

секретарів судового засідання: Тьосової Я.В., Стоянової Л.І.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона, 08.12.2017 року, о 0450 год., по вул. Педагогічна, 29, у м. Одесі керувала автомобілем «БМВ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком газоаналізатора «Драгер 6810», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в доводах якої зазначає, що огляд на стан сп'яніння поліцейськими було проведено за допомогою недозволеного приладу - газоаналізатора «Драгер 6810», без присутності свідків, після чого поліцейські ОСОБА_2 відпустили та вона поїхала додому за кермом свого автомобіля, що спростовує факт її перебування в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; допитавши свідків: ОСОБА_4 та інспектора патрульної поліції ОСОБА_5; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, апеляційний суд встановив,що ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, що в свою чергу не відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою суддя районного суду визнав ОСОБА_2 винною.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

З оскаржуваної постанови убачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_2 у виді штрафу, суддя не дотримався вимог закону та призначив стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Так, суддя районного суду, визначаючи розмір штрафу не врахував, що відповідно вимог ст. 27 КУпАП, покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою ОСОБА_2 визнано винною оскаржуваною постановою судді районного суду, регламентовано, що таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже санкцією зазначеної норми закону стягнення визначене у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, у зв'язку з чим таким чином і мало бути призначене стягнення особі, яка притягнута до відповідальності з вказанням еквіваленту цих мінімумів у грошовій сумі.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 (сімнадцяти) гривень.

З огляду на таке, апеляційний суд приходить висновку, що суддею районного суду при ухвалені рішення були порушені вимоги ст.ст. 27, 33, 283 КУпАП, зокрема стягнення накладене за правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_2 визнано винною - ч.1 ст.130 КУпАП, визначено не у межах та виді, встановлених цим Кодексом.Зазначене є однією з підстав для визнання постанови судді районного суду необґрунтованою та незаконною.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, її огляд було проведено без присутності свідків, тільки в присутності особи, яка перебувала разом з нею в салоні її автомобіля, сертифікат відповідності газоаналізатора «Драгер 6810», їй надано не було на її вимогу. Від керування транспортним засобом вона не відсторонялася, а після проведення медичного огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер 68109» поїхала за кермом свого автомобіля.

Обставини, які повідомила суду ОСОБА_2, фактично не були спростовані під час апеляційного розгляду за результатами допиту свідка ОСОБА_4 та інспектора патрульної поліції ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_4 підтвердила пояснення ОСОБА_2, що остання не перебувала в стані алкогольного сп'яніння, а також щодо відсутності свідків під час проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння та не надання останній на її вимогу сертифікату відповідності газоаналізатора «Драгер 6810». Підтвердила суду що вона була пасажиром в автомобілі під керування ОСОБА_2, а тому була безпосереднім свідком події та пояснювала поліцейськім, що запах алкоголю походить саме від неї, а не від ОСОБА_2

Оцінюючи показання ОСОБА_2 та ОСОБА_4, апеляційний суд вважає, що не має підстав ставити під сумнів показання ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_4 підтвердила суду, що перебувала в автомобілі ОСОБА_2 та безпосередньо спостерігала проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння, Крім того, ОСОБА_4 підтвердила, що після продуття газоаналізатора, ОСОБА_2 не була відсторонена працівниками поліції від керування транспортним засобом та вони поїхали разом до дому.

Допитана в якості свідка інспектор Управління патрульної поліції в м. Одесі ДПП України ОСОБА_5 пояснила апеляційному суду, що займає посаду інспектора Управління патрульної поліції в м. Одесі ДПП України, та 08.12.2017 року складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, огляд якої проводився із застосуванням газоаналізатора «Драгер 6810». Спростувати доводи сторони захисту щодо відсутності свідків при проведенні огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, свідок не змогла, але стверджувала, що свідки були присутні при складанні протоколу. Свідок ОСОБА_5 не дала суду раціонального пояснення тому факту, чому на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського щодо фіксації події оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відсутні відомості про присутність свідків на місці події, а також з яких причин ОСОБА_2, після проведення медичного огляду на стан сп'яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», не була відсторонення від керування транспортним засобом.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №001223 від 08.12.2017 року відносно ОСОБА_2, оформлення протоколу проводилося в присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Допитати вказаних свідків в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим, оскільки на неодноразові виклики до суду за зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях долучених до нього адресами, свідки в суд не з'явилися. Крім того, на неодноразові листи апеляційного суду на адресу керівництва Управління патрульної поліції в м. Одесі з вимогою сприяння у встановлені місця знаходження та зобов'язання прибуття до апеляційного суду, свідки також не з'явилися, а відповіді щодо неможливості виконання доручення суду на адресу апеляційного суду не надійшли.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, з метою перевірки доводів апелянта щодо відсутності свідків на місці події, але правоохоронний орган не забезпечив явку вказаних свідків в судове засідання, а тому пояснення зазначених в протоколі свідків апеляційний суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вони не були перевірені судом під час судового розгляду, що суперечить принципу безпосередності.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Крім того, судом апеляційної інстанції був досліджений СД-диск з відеозаписами з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксована процедура огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер 6810».

Разом з цим, на відеозаписах відображені події лише під час моменту встановлення результату огляду, але на них відсутні відомості щодо присутності при огляді свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, на СД-диску міститься три відеозаписи, які перериваються, а тому з них неможливо встановити чи були дотримані поліцейськими вимоги ст. 266 КУпАП, а присутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписами не підтверджується.

Крім того, апеляційний суд враховує, що положеннями ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» регламентований порядок використання нагрудних камер поліцейських.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 № 100, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Однак, відеозапис з нагрудних камер, який долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам Інструкції, оскільки складається з трьох самостійних записів різного змісту, які перериваються, у зв'язку з чим, ці записи апеляційний суд визнає недопустимими доказами. Більш того зміст вказаних записів об'єктивно не підтверджує відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які свідчать про недотримання поліцейськими вимог закону та відомчих нормативних актів при складанні протоколу про адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови убачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов на підставі досліджених доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №001223 від 08.12.2017 року, чеку газоаналізатора «Драгер 6810» ARBH-0558, та акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; пояснень свідків, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 2-6).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №001223 від 08.12.2017 року, 08.12.2017 року, о 04год. 50 хв., по вул. Педагогічна, 29, у м. Одесі ОСОБА_2 керувала автомобілем «БМВ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком газоаналізатора «Драгер 6810», що підтверджується актом огляду на стан сп'яніння, що проводився в присутності двох свідків, результат 0,91 проміле алкоголю, чим порушила вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України (а.с.2).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_2не відповідали встановленим законом вимогам.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп'яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до даних Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеного на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України (http://portal.diklz.gov.ua/PublicSite/PUB/VMDetail.aspx?id=6522284), технічний пристрій - газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України відповідно до свідоцтва №14455/2014 затвердженого Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів». При цьому, свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 щодо приладу електродіагностичного - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», згідно Наказу МОЗ від 10.02.2010 року №95, було дійсне до 10.02.2015 року.

Згідно відповіді заступника Міністра охорони здоров'я України від 03.08.2017 року №3.46-53/714-17/20849 на адресу апеляційного суду Одеської області, технічний пристрій - газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, який затверджений Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів».

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вбачається, що огляд ОСОБА_2на стан алкогольного сп'яніння було проведено працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» №ARBH-0558, який, з наведених вище підстав, фактично не був дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом на день проведення огляду на стан сп'яніння - 08.12.2017 року (а.с. 4).

З урахуванням вимог п.22. Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», встановлені апеляційним судом обставини позбавляють апеляційний суд можливості визнати результати огляду за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», прилад ARBH-0558, як беззаперечний доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і дають апеляційному суду підстави дійти до висновку про те, що стан алкогольного сп'яніння останньої у визначеному законом порядку встановлений не був.

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_2, або керування передавалося іншій особі, що не спростовує доводів апелянта про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Апеляційний суд констатує, що вимоги ч.ч.1,7 ст.266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2свідчить про те, що остання не була відсторонена від керування, що беззаперечно свідчать про недотримання працівниками поліції наведених вимог закону.

Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_2 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останньої про те, що вона не перебувала в стані алкогольного сп'яніння, або з ознаками такого сп'яніння, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення, місце зупинки вона залишила самостійно, поїхавши за кермом свого автомобіля, чому не завадили працівники поліції, незважаючи на те, що працівниками поліції, відповідно до акту медичного огляду, нібито був встановлений факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння.

Наведені обставини вказують на слушність доводів ОСОБА_2 про те, що вона не перебувала в стані алкогольного сп'яніння, а її огляд був проведений з порушенням встановленого законом порядку, а тому встановлені апеляційним судом обставини дають обґрунтовані підстави поставити під сумнів висновки в протоколі про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки її огляд на стан алкогольного сп'яніння було проведено в порушення вимог Інструкції, а тому факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем у передбаченому законом порядку встановлений не був та від керуванням транспортним засобом остання відсторонена не була.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_2винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2018 року - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2018 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови негайно вручити ОСОБА_2

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський