Справа № 216/6336/17
Провадження № 3/216/142/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2018 року суддя Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, який народився 11.02.1952 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, ІПН: НОМЕР_1, громадянина України, директора дослідного заводу публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом», зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2017 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 214/4.2-5 відносно ОСОБА_2

Згідно суті правопорушення ОСОБА_2, будучі посадовою особою, відповідальною за додержання законодавства про працю України на очолюваному ним дослідному заводі публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом», допустив порушення вимог ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме: згідно з актом перевірки № 351/4.2-5 від 24.11.2017 року встановлено, що 17.08.2017 року на території дослідного заводу «КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ» мав місце нещасний випадок з ОСОБА_4 зі смертельним наслідком. За наслідками проведеної перевірки вбачається, що між дослідним заводом публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом» (Замовник) в особі директора ОСОБА_2 з однієї сторони, та громадянином ОСОБА_4 (Виконавець) з іншої сторони, було укладено два цивільно-правових договори:

-№ 05-05/17 від 25.05.2017 з терміном дії з 25.05.2017 по 30.06.2017, предмет договору: послуги зі збирання деталей та вузлів стріли КДР 6.00.00.000 № 03170;

-03-07/17 від 02.07.2017 з терміном дії з 02.07.2017 по 30.09.2017, предмет договору: послуги зі складання деталей та вузлів КДР 6.00.00.000 № 03170, 1 МДР № 03185.

Обома договорами передбачено, що Виконавець виконує роботу на свій ризик, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги з соціального страхування. Характер виконуваних робіт (послуг зі збирання деталей та вузлів із заявленою високою кваліфікацією), наявність попереднього медичного огляду з зазначенням у направленні на огляд професії працівника ОСОБА_4 та дільниці (структурного підрозділу) на якій він буде виконувати роботи, роботи виконувались в межах виробничого циклу заводу, виконання роботи не потребувало від ОСОБА_4 власних засобів виробництва, заводом забезпечувались умови праці, необхідні для виконання робіт (надання необхідного інвентарю, тощо), відсутність ознак ризику вказує на наявність трудових відносин між дослідним заводом «КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ» та потерпілим ОСОБА_4 в період з 25.05.2017 року по 17.08.2017 року.

У звязку з тим, що потерпілий ОСОБА_4 фактично був допущений до роботи без укладання трудового договору, даний факт є порушенням вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, згідно якої: працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Укладення договору підряду позбавляє права найманого працівника на обовязкові елементи нормативно-правових актів трудового законодавства, у тому числі права на одержання щорічної відпустки, гарантій у сфері загальнообовязкового державного соціального страхування, зокрема в разі втрати працездатності, нещасного випадку на виробництві, на випадок безробіття тощо.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в яких винним себе не визнав. Вказав, що в його діях відсутній склад вищезазначеного адмінправопорушення, оскільки укладені договори між дослідним заводом публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом», і фізичною особою є цивільно-правовими, укладені за вільним їх волевиявленням, ОСОБА_4 достеменно було відомо про те, що він не є найманим працівником в сенсі КЗпП України.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст.245,280 КУпАП, повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративна відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, що між дослідним заводом публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом» та ОСОБА_4 було укладено два цивільно-правових договори. Згідно угоди виконавець брав на себе зобовязання по збиранню деталей та вузлів стріли КДР. Згідно актів здачі-приймання робіт між замовником та виконавцями розрахунки між сторонами здійснювалися після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України регламентовано, що цивільні права особа здійснює, а обовязки виконує у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується зарплата, установлені законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Цивільно-правовий договір, у свою чергу, угода між підприємством й особою на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником та особою, остання зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Водночас основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. А за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, сам організовує свою роботу й виконує її на свій ризик.

Оплачується за підрядним договором не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи й оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Тож якщо не встановлено факту прийняття особи на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не роз'яснено їй права й обов'язки та не поінформовано під розписку про умови праці тощо, такий договір не можна вважати трудовим.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року № 06/2-4/452 та від 26.12.2003 № 067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Згідно розяснень, що містяться в листі Державної фіскальної служби України №21446/10/28-10-06-11 від 03.09.2015 року та № 10320/Л/99-99-17-02-02-14 від 05.11.2015 року укладання договорів цивільно-правового характеру не регулюється статтею 24 КЗпП України.

Таким чином, укладений договір між дослідним заводом публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом» та ОСОБА_4 є цивільно-правовим, укладеним за вільним волевиявленням, а фізичній особі достеменно було відомо про те, що він не є найманим працівником у сенсі КЗпП України.

Даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що за таких обставин у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в даній справі необхідно закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 41, 251, 252, 247 п.1,248, 249, 279, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2, який народився 11.02.1952 року, за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпроАП, - закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, який виніс постанову.

Суддя Ю.В. Онопченко