Справа№718/2881/18
Провадження№3/718/962/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2018 року м.Кіцмань Чернівецька область

Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Управління Держпраці у Чернівецькій області щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_1 виданий Шевченківським РВ УМВС України в м.Києві 16.10.2003 року, мешканця АДРЕСА_1, генерального директора ТОВ «Дьолер Буковина», за ч. 1,3 ст. 41 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

В ході проведення інспекційного відвідування 19-24 вересня 2018 року було виявлено, що генеральний директор ТОВ «Дьолер Буковина» ОСОБА_1 своїми діями, бездіяльністю не забезпечив дотримання вимог законодавства про працю, порушивши вимоги ч.4 ст.115, КЗпПУ, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП.

Крім того, під час проведення вказаного відвідування також виявлено, що генеральним директором ТОВ «Дьолер Буковина» ОСОБА_1 своїми діями та бездіяльністю не забезпечив дотримання законодавства про працю, порушивши вимоги ст.21, ч.3 ст.24, ч.4 ст.115 КЗпП України,за що передбачено відповідальність ч.3 ст.41 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні вказувала, що порушення викладені в протоколах про адміністративне правопорушення №ЧВ-798/18/320/АВ/П/1ПТ та №ЧВ - 798/18/320/АВ/П/2ПТ від 24.09.2018 року, складеного на підставі акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ТОВ «Дьолер Буковина» не згідна із вказаними порушеннями, що підтверджується доданими цивільно-правовими договорами №6,7,8,9,10,11,12,13,14. Просила закрити провадження у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП в діях генерального директора ТОВ «Дьолер Буковина» ОСОБА_1.

Вина ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП у вчиненому правопорушенні підтверджується повністю матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № ЧВ-798/18/320/АВ/П/1ПТ від 24.09.2018 року; актом перевірки №ЧВ-798/18320/АВ від 24.09.2018 року, що свідчить про порушення ним вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Таким чином, заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що досліджені докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України"Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Так, диспозицією ч.3 ст.41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно частини 3статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ст.3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до вимог ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Враховуючи положення вказаних норм КЗпП України та ЦК України основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Згідно роз`яснення, викладеного у листі Міністерства соціальної політики від 23.04.2010 року №115/13/133-10 за цивільно-правовим договором, зокрема за трудовою угодою/договором підряду, яким фактично є трудова угода, оплачується не процес праці, а її результати. Він визначається, як правило, після закінчення роботи та оформляється актами приймання-здавання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата та інше. Порядок укладення цивільно-правових договорів регулюється нормами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами цивільно-правових договорів №6,7,8,9.10,11,13 , які були укладені з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, згідно яких виконавець зобов'язується виконати ремонтні роботи та отримати винагороду. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього розпорядку, не має права допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 4500 грн. При цьому в договорах лише обумовлюється зобов'язання виконувати ремонтні роботи.

Цивільно - правовий договір та Акт виконаних робіт скріплений підписами сторін.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, враховуючи, що взаємовідносини поміж ТОВ «Дьолер Буковина» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 мали цивільно-правовий характер, договором встановлений визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат, а відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема, на підставі цивільно-правового договору, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а тому справу необхідно закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті за правопорушення передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, а саме штраф, яке буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Керуючись, ст. ст. 23, 33, 34, 36, 40-1,41 ч. 1, ,247, 284, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п'ятсот десять) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору в дохід держави.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.41 ч.3 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Роз`яснити ОСОБА_1, що відповідно до вимог ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд.

Суддя: О.І. Мінів