Справа №583/1267/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/287/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, маючий ІІ групу інвалідності з дитинства, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2018 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 07 квітня 2018 року о 22 годині в с. Грунь Охтирського району Сумської області по вул. Леніна керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (стійкий запах алкоголю з порожнини роту та почервоніння очей), від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просив скасувати оскаржувану ним постанову, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім цього, просив викликати до суду, з метою їх допиту, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Так, на переконання апелянта суд першої інстанції до розгляду справи підійшов формально, не повно зясував всі обставини справи та виніс незаконне рішення. Апелянт стверджує, що 07 квітня 2018 року, він не порушуючи правил дорожнього руху, маючи при собі посвідчення водія та не перебуваючи в стані алкогольного спяніння рухався на своєму авто в с. Грунь Охтирського району Сумської області, однак був зупинений працівниками поліції, які за його словами, безпричинно звинуватили його у вживанні алкоголю та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, в якому він взагалі відмовлявся надавати будь-які пояснення, оскільки був переконаний в тому, що жодних порушень з його боку не було, однак під дією психологічного тиску зі сторони поліцейських був вимушений власноручно зазначити те, що фактично диктувалось останніми : «..випив 100 водки. Пясля керував авто. Їхати в мед заклад на освідування на стан вживання алкоголю та продувати алкотестер не буду в присутності 2 свідків…». Вказані обставини, зокрема факт перебування його у тверезому стані, підтвердила свідок ОСОБА_8, яка, разом зі своїми двома дітьми, була його пасажиркою, а свідок ОСОБА_6 вказав, що запаху алкоголю від нього не чув, більше того останній, разом зі свідком ОСОБА_5, не змогли підтвердити того, що йому ОСОБА_3 було розяснено поліцейськими його права, а посилання суду в своєму рішенні на те, що нібито свідки підтвердили факт підписання ним протоколу, взагалі не відповідає дійсності, оскільки ті вказали, що даного факту взагалі не бачили. Також, апелянт не погоджується із висновком суду про упередженість свідка ОСОБА_7, посилаючись на те, що той є співмешканцем його матері, оскільки свідок ОСОБА_9, інспектор поліції є теж упередженою особою, пояснення якого, теж не відповідають дійсності, оскільки від керування транспортним засобом його ОСОБА_3, не відстороняли та не вилучали у нього посвідчення водія. Крім вказаних обставин, апелянт не погоджується і зі стягнутим судом із нього судовим збором в сумі 352,40 грн., оскільки від його сплати він звільнений як особа, яка має інвалідність ІІ групи.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили скасувати оскаржувану ОСОБА_3 постанову, а провадження у справі відносно нього закрити у звязку з відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та відмовивши у задоволенні клопотання про виклик вказаних в апеляційній скарзі свідків, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, а при накладенні стягнення на правопорушника відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховуються поряд з характером вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Висновок суду першої інстанції про доведеність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та вини ОСОБА_3 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи, оціненими та наведеними у постанові суду доказами, які не спростовуються доводами, які наведені апелянтом в його апеляційній скарзі.

Так, вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 387139 від 07 квітня 2018 року, складеного уповноваженою на те особою, в присутності двох свідків, відповідно до вимог КУпАП, відповідно до якого водій ОСОБА_3 07 квітня 2018 року о 22 годині в с. Грунь Охтирського району Сумської області по вул. Леніна керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (стійкий запах алкоголю з порожнини роту та почервоніння очей), від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вказали на те, що 07 квітня 2018 року близько 22 години в їх присутності відносно водія ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, який в їх присутності вказав, що сьогодні вжив 100 г. горілки після чого керував автомобілем марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1, та був зупинений працівниками поліції. Крім цього, ОСОБА_3 відмовився їхати в заклад охорони здоровя на освідування на стан алкогольного спяніння та продувати газоаналізатор Алкотест «Драгер - 6810». Подальший рух йому було заборонено (а.с. 2, 3).

Крім цього, судом першої інстанції, на прохання захисника ОСОБА_4, було викликано до суду свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а також, з метою повного та обєктивного вирішення справи, судом було викликано і інспектора Литвиненка Ю.В., яким відносно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення, та вказаних в ньому свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Як вбачається із дослідженого апеляційним судом звукозапису судового засідання (а.с. 31), свідок ОСОБА_8 вказала, що дійсно, 07 квітня 2018 року в пізній час доби її та її двох дітей, на автомобілі підвозив ОСОБА_3, у звязку з виниклою ДТП, в селі Грунь Охтирського району Сумської області, вони були зупинені працівниками поліції. Крім цього, зазначила те, що водій ОСОБА_3 був запрошений останніми до службового автомобіля, де знаходився близько 15 хв. Також, поліцейськими було запрошено, ще двох осіб. Про що спілкувалися, та які події там відбувалися свідок ОСОБА_8 суду так і не змогла пояснити, оскільки вказала, що весь час була з дітьми в салоні авто, яке знаходилося від поліцейських на відстані близько 15 м. Крім цього, на запитання захисника чи бачила ОСОБА_8 у ОСОБА_3 посвідчення водія, остання запевнила, що бачила, однак в подальшому, на уточнюючі питання суду, чи дійсно вийнята ОСОБА_3 сумка з документами містила посвідчення водія, остання так і не змогла відповісти. Також, захисником було поставлено даному свідку і питання про те, чи відчувала остання в салоні авто запах алкоголю, на що та заперечила та пояснила суду, що ніякого запаху від водія не чула.

Крім цього, апеляційним судом було вивчено і пояснення свідка ОСОБА_9, поліцейського яким був складений відносно ОСОБА_10 протокол. Так, останній суду пояснив що 07 квітня в с. Грунь по вул. Леніна сталася ДТП, в результаті чого виникла необхідність для оформлення відповідних матеріалів залучити свідків, а тому був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_10 Після зупинки ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, від нього був стійкий запах алкоголю з порожнини рота, була нестійка хода, та почервонілі очі. У звязку з цим йому було запропоновано пройти огляд на стан спяніння. Він сказав, що випив 100 гр. горілки та відмовився в присутності двох свідків продувати газоаналізатор, від проходження освідування в медичному закладі також відмовився. При складанні протоколу ОСОБА_3 права були розясненні. Зауважень ніяких не було. Пояснення ОСОБА_3 написав власноруч у протоколі. В машині перебувала жінка з дітьми. Після складання протоколу ОСОБА_3 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Також, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність, підтвердили, що були запрошені 07 квітня 2018 року близько 22 години в селі Грунь по вул. Леніна при складанні протоколу відносно ОСОБА_3, який керував автомобілем та в їх присутності повідомив, що вживав 100 грамів горілки, після чого керував автомобілем, від проходження освідування на стан спяніння на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів «Драгер» або їхати в медичний заклад відмовився, про що було складено протокол, в якому ОСОБА_3 особисто написав пояснення та засвідчив своїм підписом.

З огляду на викладене та аналізуючи вказані докази в їх сукупності, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_3 про не визнання ним своєї вини, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним та беззаперечним.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції був допитаний в якості свідка ОСОБА_7, який суду пояснював про те, що співмешкає з матірю ОСОБА_3, 07 квітня 2018 року близько 24 години він бачив ОСОБА_3, який нібито був у тверезому стані.

Такі, пояснення свідка суд визнав упередженими, оскільки дійшов висновку, що ОСОБА_7 є зацікавленою особою у вирішені справи, оскільки фактично є членом родини ОСОБА_3 З такими висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, вважає його розумним та обґрунтованим. Крім цього, апеляційний суд загострює свою увагу і на тому, що свідок ОСОБА_7 не був безпосередньо на місці пригоди, він бачив ОСОБА_10 лише по його приходу до дому, а тому ніяким чином його пояснення не можуть спростувати факт відмови ОСОБА_10 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, за що відносно останнього і було складено протокол про адміністративне правопорушення. Натомість вказаний свідок, лише наголошує на тому, що ОСОБА_10 того вечора не перебував в стані алкогольного спяніння, що взагалі не виключає його вини у вчиненому. З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати безпідставними.

Також, апеляційний суд критично відноситься до тверджень апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила факт того, що в стані алкогольного спяніння він не перебував, оскільки із звукозапису судового засідання хоч і вбачається даний факт, однак разом з тим, свідок ОСОБА_8 на запитання суду де в час оформлення відносно ОСОБА_3 документів про адміністративне правопорушення вона перебувала, остання відповіла, що весь час вона знаходилась в салоні авто, яке було на відстані 15 м. від транспортного засобу поліцейських, його не покидала, а тому безпосередньо не бачила що там відбувалося. З огляду на викладене, пояснення свідка ОСОБА_8 не можуть виступити на підтвердження безпосереднього факту відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння та більше того, виключити його вину у вчиненому.

Щодо тверджень апелянта в частині того, що свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав про те, що не чув від нього запаху алкоголю, то їх теж слід визнати такими, що жодним чином не виключають вини ОСОБА_3 у вчиненому, оскільки пояснення даного свідка виступають виключно на підтвердження факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння та жодним чином не виступають на підтвердження чи спростування перебування водія ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння.

При цьому, якщо вдаватися до аналізу наявності у водія ОСОБА_3 ознак алкогольного спяніння, то їх наявність, відповідно до звукозапису судового засідання, підтвердив інший свідок ОСОБА_5, який чітко суду вказав про те, що від ОСОБА_3 було чутно запах алкоголю та більше того, він сам не заперечував факт вживання ним горілки, що узгоджується з наданими самим ОСОБА_3 в протоколі письмових пояснень. При цьому, на запитання суду до ОСОБА_3 чи вказані в протоколі пояснення той писав власноручно, якщо так, то якою рукою і чи були надані вини ним добровільно, останній вказав, що писав особисто, добровільно, лівою рукою, оскільки права в нього пошкоджена внаслідок перенесеної травми.

Також, враховуючи викладені обставини суд апеляційної інстанції не може погодитись та визнати обґрунтованими викладені ОСОБА_3 твердження про те, що письмові пояснення в протоколі були надані ним під дією психологічного тиску з боку працівників поліції. Крім цього, ні матеріали справи ні подана апеляційна скарга не містить жодних відомостей про звернення ОСОБА_3 чи його захисника ОСОБА_4 із заявою до відповідних органів на незаконні дії працівників поліції. З огляду на вказане, такі твердження апелянта слід визнати голослівними та безпідставними.

Також, на переконання апеляційного суду, не виключають вини ОСОБА_3 у вчиненому його твердження про те, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не підтвердили факт розяснення йому поліцейськими його прав, а також факт підписання ним протоколу, оскільки по-перше, відповідно до звукозапису судового засідання, сам ОСОБА_3 в ході надання ним пояснення не заперечував факт розяснення йому поліцейськими його прав, про що в протоколі про адміністративне правопорушення мається його підпис, по-друге свідок ОСОБА_5 на запитання суду чи було розяснено поліцейськими ОСОБА_3 його права, повідомив, що зміст протоколу ОСОБА_3 зачитувався, в тому числі були зачитані йому і його права, а по третє відсутність підтверджень зі сторони свідків факту підписання ОСОБА_3 складеного відносно нього протоколу, жодним чином не спростовує факт порушення ним п. 2.5 ПДР України, та не ставить під сумнів того, що протокол підписаний самим ОСОБА_3, який і сам цього не заперечує.

Щодо тверджень апеляційної скарги в частині невідповідності наданих свідком ОСОБА_9, інспектором поліції, суду пояснень, зокрема про те, що ОСОБА_3 після складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення був відсторонений від керування транспортним засобом, то їх теж слід визнати безпідставними, оскільки вони по-перше спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, по друге сам ОСОБА_3 на запитання суду чи повідомляв йому поліцейський про те, що подальший рух автомобілем йому заборонено, підтвердив що казав, однак обурено зауважив та поставив до суду зустрічне питання чому, в такому разі, його поліцейський відпустив та не наполягав на тому, щоб він не їхав ? Вказані обставини підтверджуються звукозаписом судового засідання, дослідженим апеляційним судом в ході вивчення матеріалів справи (а.с. 31).

Також, слід визнати безпідставними і доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що в нього, маючи на те можливість, поліцейськими не було вилучено посвідчення водія, оскільки відповідно до наданих інспектором поліції ОСОБА_9 пояснень, такого посвідчення у ОСОБА_3 не було, з метою встановлення його особи, той надав їм свій паспорт. Крім цього, допитана судом свідок ОСОБА_8, пасажир водія ОСОБА_3, на запитання суду чи бачила вона у нього посвідчення водія, остання в кінцевому результаті так і не змогла підтвердити даний факт. Інших доказів, на підтвердження вказаних доводів апелянта, ні матеріали справи ні його апеляційна скарга не містіть.

Щодо тверджень ОСОБА_3 про те, що його було безпідставно зупинено працівниками поліції, то їх теж апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи, причиною зупинки водія ОСОБА_3 стала ДТП, метою поліцейських було залучення ОСОБА_3 в якості свідка в даній події.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає висновки суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення вірними та беззаперечними, а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення, як того просить у вимогах своєї апеляційної скарги ОСОБА_3, та закриття відносно нього провадження у справі.

Що стосується заяви ОСОБА_3, поданої ним безпосередньо в ході апеляційного розгляду справи, в якій він наголошував на відсутності в своїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та просив відповідно до ст. 247 КУпАП і на підставі ст. 38 КУпАП закрити відносно нього провадження у справі, то слід зазначити наступне.

Так, згідно ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 працівниками поліції було складено протокол про порушення ним цього ж дня 07 квітня 2018 року, п. 2.5. ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП (а.с. 1).

29 травня 2018 року постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Чебаного І.О. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та, в межах санкції вказаної частини статті закону, на останнього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням його права керування транспортними засобами (а.с. 35).

З вказаним судовим рішенням ОСОБА_3 не погодився та 06 червня 2018 року оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 39).

13 червня 2018 року апеляційним судом матеріали справи було отримано та цього ж дня призначено до розгляду на 02 липня 2018 року (а.с. 44).

Однак, 27 червня 2018 року від захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшла заява в якій той просив призначений на 02 липня 2018 року розгляд справи відкласти на іншу дату у звязку з його сімейними обставинами, при цьому жодних пояснень чи документів про поважність причини такої неявки, захисником надано не було (а.с. 46).

02 липня 2018 року апеляційний розгляд справи відносно ОСОБА_3 було відкладено на 16 серпня 2018 року (а.с. 49).

Разом з тим, в ході дослідження матеріалів справи в своїй сукупності та доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях останнього наявний склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а висновки суду першої інстанції в цій частині є вірні та беззаперечні.

З огляду на викладене жодних підстав для закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає. Більше того, не вбачає підстав для задоволення його вимог про звільнення від відповідальності на підставі ст.38 КУпАП, оскільки адміністративне стягнення на нього було накладено судом в межах встановленого на те тримісячного строку, а апеляційним судом в ході розгляду матеріалів справи не було виявлено обставин які б могли виключити вину ОСОБА_3 у вчиненні ним правопорушення.

Разом з тим, вірно встановивши фактичні обставини справи та обґрунтовано притягнувши ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції, встановивши факт наявності у ОСОБА_3 інвалідності ІІ групи (а.с. 9), безпідставно, всупереч п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» поклав на нього обовязок по сплаті на користь держави судового збору в сумі 352,40 грн.

З огляду на викладене оскаржувана ОСОБА_3 постанова судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2018 року, в цій частині підлягає зміні, з подальшим виключення з її резолютивної частини покладення на ОСОБА_3 обовязку по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП України та п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2018 року, винесеної відносно ОСОБА_3, покладення на нього обовязку по сплаті на користь держави судового збору в сумі 352,40 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.