Дата документу Справа № 335/893/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 335/893/18 Суддя в 1-й інстанції Калюжна В.В.
Провадж. № 33/778/270/18 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 09.12.2017 року о 21 годині 45 хвилин, в м. Запоріжжі, по пр. Маяковського, 11-а, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Toyota» державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками того, що перебуває під впливом препаратів, що знижують швидкість реакції та уваги, а саме: млявість мови, загальмованість реакції, порушення координації рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовилася.

ОСОБА_1 притягнуту до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в порушення ст. 268 КУпАП справа була розглянута в її відсутність, жодного разу не була належним чином повідомлена про призначення або відкладення справи, адже єдина повістка яка була направлена поштою направлена за невірною адресою, що підтверджується матеріалами справи, чим було порушено її право на захист. Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому наявні виправлення в її прізвищі та невірні дані щодо адреси проживання, а тому протокол не може бути належним доказом. Вказує, що її було зупинено без жодних на те підстав, адже вона не порушувала ПДР, що підтверджується відсутністю інших протоколів складених відносно неї. Вважає, що поліцейський не є працівником медичного закладу та не наділений повноваженнями робити висновки про знаходження особи в стані спяніння, більш того вказувати під впливом якого препарату знаходиться особа. Крім того, в день її зупинки вона лікарських засобів не приймала, на негайну вимогу поліцейських проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан спяніння, пояснювала знаходження з нею трирічної дитини. На підставі викладеного, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1,адвоката на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 217650 від 09.12.2017 року (а.с. 1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану спяніння відносно ОСОБА_1 від 09.12.2017 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння в медичному закладі.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції ст. 268 КУпАП є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суддя місцевого суду в постанові зазначив, що ОСОБА_1не зявилася у судові засідання 27.02.2018 року та 07.03.2018 року, суду надала заяву про відкладення розгляду справи, у якій зазначила, що докази перебування на лікуванні нею будуть надані в подальшому. Виходячи з наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повідомлена належним чином про розгляд справи, та, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 за станом здоровя не має можливості бути присутньою у судовому засіданні, з урахуванням вимог ст. 268 КУпАП, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність правопорушника.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення судом судової повістки за невірною адресою заслуговують на увагу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що права. передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1шляхом поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови суду та виклику її до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 та її захисника про судовий розгляд справи та надання їм можливості бути присутніми в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов'язана виключно із волевиявленням особи, і ОСОБА_1 реалізувала зазначені права при апеляційному розгляді.

Посилання апелянта що її було зупинено без жодних на те підстав апеляційний суд вважає такими, що не має відношення до предмету, який розглядається у рамках даної справи.

Крім того, з оглянутого відеозапису події, вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції вказали не увімкнення повороту та наїзд за стоп-лінію.

Наявність у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 217650 від 09.12.2017 року відносно ОСОБА_1 виправлень стосовно прізвища останньої та місця її проживанняне вплинули і не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки сукупність досліджених доказів підтверджує факт подій, що розглядаються за участю саме ОСОБА_1, що підтверджується і останньою при судовому розгляді.

Згідно з п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється як керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, так і керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Доводи апелянта щодо невживання лікарських засобів в день її зупинки є непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, зафіксовані на відеозаписі події містять відомості по те, що ОСОБА_1 пояснювала поліцейським, що вона знаходиться на лікуванні, лікар не заборонив, приймаючи ліки керувати автомобілем та самостійно зазначила, що пє заспокійливі ліки «гідазепам».

Надана апелянтом виписка з медичної картки (а.с.41) засвідчує перебування ОСОБА_1 на лікуванні у медичному закладі у період з 24.11.2017 року по 19.12.2017 рік та призначення медикаментозного лікування, зокрема препаратом «гідазепам» у певні періоди.

За наявною у матеріалах справи інструкцією до препарату «гідазепам» у розділі «Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами» є застереження про необхідність утриматись від діяльності, що потребує підвищеної уваги та швидкої реакції.

Одночасно з приводу вказаного доводу і стосовно тверджень ОСОБА_1 при апеляційному розгляді про не вживання нею даного препарату 09.12.2017 року, суддя апеляційної інстанції зауважує на тому, що стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративну відповідальність саме за відмову від проходження медичного огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оглянутого відеозапису події вбачається відмова ОСОБА_1 їхати в наркологію з метою проведення медичного огляду.

Встановлено, що своїми діями та словами ОСОБА_1 відмовилася від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя.

Пункт 2.12. «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

З урахуванням наведених вище обставин, суддя приходить до висновку, що положення ст. 266 КУпАП працівниками поліції були дотримані.

Будь - які інші доводи апелянта, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати її причетність до вказаного правопорушення, суду не надано.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі перевірив докази, наявні в матеріалах справи, які відповідають вимогам КУпАП та узгоджуються між собою.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, суд в постанові дав зазначеним доказам належну оцінку, та, на підставі цих доказів, які є допустимими, так як відповідають вимогам ст. 266 КУпАП правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень норм процесуального права не встановлено.

За таких обставин постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_5