СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6291/17
пр. № 3-в/759/13/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Скорін А.В., розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у зв'язку із нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва 29 січня 2018 р. надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у зв'язку із нововиявленими обставинами.

30 січня 2018 р. вищевказана заява з додатками була отримана безпосередньо суддею.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 130 КУпАП та накладено адміністратвине стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року постанову Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишено без змін.

В заяві ОСОБА_2 вказує, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції не допитували свідка ОСОБА_3, яка була, на його думку, єдиним свідком подій, більше того і працівники поліції не запросили її бути в якості свідка.

Зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає перегляд рішень за нововиявленими обставинами.

Розглянувши заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами суддя вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Суд констатує, що нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не пердбачено процедури перегляду постанов за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 7 ЄКПЛ кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що не дивлячись на те, що після скасування апеляційним судом відповідного рішення особа може вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, на думку ЄСПЛ такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу № 7. Крім того, дане рішення стосується перегляду апеляційним судом постанови по накладення адміністративного арешту після відбуття стягнення у повному обсязі, що є порушенням права на оскарження, задекларованого у статті 2 Протоколу № 7 до ЄКПЛ.

Тобто, рішення Європейського суду з прав людини, яким ОСОБА_2 обгрунтовує можливість перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами та прирівнення справ про адміністратвині правопорушення до кримінальних справ, стосується порушення права на перегляд призначеного покарання, оскільки на момент розгляду апеляції, особа вже фактично відбула призначені їй 10 діб адміністративного арешту.

Практика Європейського суду свідчить про те, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (адміністративний арешт в т.ч.), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 8 квітня 2010 р., «Корнєв і Карпенко проти України» від 21 жовтня 2010 р.,"Лучанінов проти України" від 09.06.2011 року, "Зайцевс проти Латвії" заява № 65022/01, пп. 55 та 56, ECHR 2007-ІХ )

Крім того, питанням щодо критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄКПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97). У ній зазначено, що основним критерієм для цього є покарання у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, оскільки санкція частини першої ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення лише у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, і не передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі, тому таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст. 2 Протоколу № 7 ЄКПЛ.

Суд звертає увагу, що зазначені, на думку ОСОБА_2, нововиявлені обставини по своїй суті, аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі, є всі підстави розцінювати вказану заяву як другу апеляційну скаргу.

Отже, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості перегляду постанови суду у зв'язку із нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку про повернення заяви ОСОБА_2

Керуючись, ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у зв'язку із нововиявленими обставинами - повернути особі, яка її подала.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Святошинського

районного суду м.Києва А.В. Скорін