Провадження № 33/4820/42/18
Справа № 689/892/18 Головуючий в 1-й інстанції Баськов М.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Коростелкіної Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, працює директором СБП «Вітрило»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 13 квітня 2018 року о 17год. 30 хв. по вул. Кошового, 3, в смт. Ярмолинці керував автомобілем «ВАЗ 21112», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині визнання його винним за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях ознак зазначеного адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому не може вважатися законною та обґрунтованою. Повідомлення про виклик в судове засідання на 12 липня 2018 року та на інші попередні судові засідання у встановленому законом порядку ОСОБА_4 та його захисник не отримували, а тому і не мали змоги бути присутнім в судовому засіданні та здійснювати захист свої прав та інтересів. Крім того, з 11 по 25 липня 2018 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в Ярмолинецькій ЦРЛ, про що було проінформовано суд, а його захисник приймав участь в іншому судовому засіданні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2018 року ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги, вважають, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, позаяк суд першої інстанції безпідставно, за відсутності даних про повідомлення особи, розглянув справу, при цьому вважають, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, допитавши свідка ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути прийнятими до уваги, позаяк спростовуються сукупністю досліджених апеляційним судом доказів, в той же час апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд розглянув справу у його відсутність з порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Як видно з оскарженої постанови суду першої інстанції суддя, ухвалюючи рішення проводити судовий розгляд в відсутність ОСОБА_2, вказав про те, що ОСОБА_2 був своєчасно оповіщений про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явився (а.с. 29).

Однак такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Як видно з матеріалів справи, розгляд справи щодо ОСОБА_2 відбувся 12 липня 2018 року у відсутність особи, що притягується до відповідальності, за відсутності в суду даних про його повідомлення про місце, день та час судового розгляду.

Апеляційний суд зауважує, що висновки суду про те, що ОСОБА_2 та його захисник повідомлялися про судове засідання, коли судом було ухвалене оскаржене судове рішення, суперечать матеріалам справи.

Зважаючи на відсутність в справі, направленій до суду, всіх журналів судових засідань, записів фіксування судового засідання технічними засобами, даних про повідомлення судом першої інстанції про дату судового розгляду апелянта та його захисника, апеляційним судом було витребувано таку інформацію.

Згідно направленого на адресу апеляційного суду журналу судового засідання (а.с. 71) розгляд справи з 21 червня 2018 року відкладався на 12 липня 2018 року, проти чого категорично заперечив апелянт та його захисник, вказуючи, що розгляд справи відкладався на 2 липня 2018 року, однак 2 липня 2018 року розгляд справи не відбувся в зв'язку з відсутністю судді, а про інше судове засідання учасники не повідомлялись взагалі.

Вказані апелянтом обставини щодо неповідомлення його та захисника про судовий розгляд 12 липня 2018 року підтверджується також даними запису фіксування судового засідання технічними засобами, згідно якого суддею було повідомлено про відкладення розгляду справи на 2 липня 2018 року (що суперечить даним журналу судового засідання), тому повідомлення місцевого суду, надіслане до апеляційного суду, що дату та час судового засідання 12 липня 2018 року було погоджено при відкладенні судового розгляду не може бути враховано апеляційним судом (а.с. 69).

Зважаючи на відсутність будь-яких даних про повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання 12 липня 2018 року, доводи його апеляційної скарги про те, що він не був повідомлений про судове засідання, в якому суд ухвалив оскаржуване ним рішення, матеріалами справи не спростовано.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обов'язковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта та його захисника, що в суду першої інстанції, за відсутності об'єктивних даних про те, що ОСОБА_2 в передбачений законодавством спосіб був повідомлений про судовий розгляд, не було підстав проводити судовий розгляд в відсутність апелянта, чим судом порушено його право на захист, що тягне за собою скасування судового рішення з прийняттям нової постанови з наступних підстав.

Апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що конституційне право на участь в судовому засіданні, право бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним.

Як видно з постанови суду першої інстанції, суд в основу доведеності вини ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП поклав протокол про адміністративне правопорушення, роздруківку з алкотестера, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги про відсутність в справі належних та допустимих доказів в підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом прийняті до уваги не можуть з наступних підстав.

Апеляційний судом встановлено, що 13 квітня 2018 року о 17 год. 30 хв. по вул. Кошового, 3, в смт. Ярмолинці, ОСОБА_2 в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував автомобілем «ВАЗ 21112», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), даними акту огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 6); даними результату огляду за допомогою спеціального приладу Drager alcotest 6810, прилад №ARCD-0519, ARCC № 5059 з результатом 1,04 ‰ (а.с. 7) та даними відеозапису правопорушення (а.с. 101). Незважаючи на роз'яснення таких прав апеляційним судом, апелянтом та його захисником не було надано об'єктивних доказів в підтвердження тих обставин, що начебто деякі підписи в справі не його.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 в апеляційному суді про те, що він автомобілем не керував, а ним до зупинки керувала інша особа, він лише забирав з автомобіля свої речі, позаяк такі його показання спростовуються показаннями допитаного свідка - працівника поліції ОСОБА_5 про обставини виявлення та фіксування правопорушення, в яких свідок вказував на ОСОБА_2, як на особу, що керувала автомобілем до його зупинки. Показання цього свідка апеляційний суд визнає достовірними, вони узгоджуються з даними відеозапису переглянутого під час апеляційного розгляду, з якого, зокрема, видно, що ОСОБА_2 не виказував з приводу дій поліцейського (який вказував понятим про факт керування автомобілем ОСОБА_2, неодноразово називав того водієм) жодних заперечень. Апеляційний суд не приймає до уваги показання допитаних апеляційним судом свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, позаяк показання цих свідків, які є давніми знайомими ОСОБА_2 та присутності яких не зафіксовано на місці проведення огляду, є суперечливими між собою, а також суперечать даним відеозапису, наданого поліцейськими.

Зібрані та досліджені апеляційним судом докази свідчать, що ОСОБА_2 в день та час, зазначені у протоколі, керував автомобілем в стані сп'яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а той факт, що ним не був підписаний протокол, не дає підстав вважати такий протокол недопустимим доказом, зважаючи, що ОСОБА_2 відмовився від його підписання.

Як видно з даних відеозапису, переглянутого в апеляційному суді, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одночасно були присутні при проходженні огляду ОСОБА_2, що зафіксовано на відеозаписі, тому доводи ОСОБА_2 про проведення огляду поліцейськими без одночасної присутності свідків, з порушенням вимог ст.266 КУпАП, суперечать фактичним обставинам провадження та не можуть бути враховані, а в суду першої інстанції не було необхідності виклику та допиту вказаних свідків з приводу обставин, зафіксованих на відеозаписі.

В складеному на місці зупинки акті огляду за участю ОСОБА_2, свідків (а.с. 6) поліцейським чітко вказано, що огляд проводився в зв'язку з наявністю характерного запаху алкоголю з порожнини рота, нечіткою вимовою, почервонінням обличчя. Вказані обставини давали право поліцейському проводити такий огляд, з результатами якого погодився ОСОБА_2, що підтверджено також даними переглянутого апеляційним судом відеозапису. Доводи апелянта про неповне з'ясування судом таких обставин, не приймаються до уваги, зважаючи на факт встановлення перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота.

З врахуванням викладеного, підстави для закриття провадження в справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні, та такі доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Однак, на час ухвалення апеляційним судом рішення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відтак, відповідно до приписів п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі має бути закрито в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя