АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/493/18 Головуючий І інстанції -
Справа № 642/1010/18 Шрамко Л.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

16 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Бездітко В.М., перевіривши апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової К.В. на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зав'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцова К.В. подала апеляційну скаргу в якій просить постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та провадження по справі про адміністративне правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрити у зв'язку із збігом строків накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4/17 звернено увагу суддів першої та апеляційної інстанції що, правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно із змінами до ст. 294 КУпАП (нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 року No 1952-УІІІ «Про внесення змін до деяких 12 законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Тобто, прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Відповідно до ухвали Конституційного Суду України від 08.12.2015 за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення.

Суд зазначив, що усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону».

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, встановлено перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, і передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпним.

Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 №1697-VІІ шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03., ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Посилання прокурора на вимоги ст. 6 Конвенції та ст. 55 Конституції України, то вони стосуються прав людини і громадянина, а не державних органів та їх посадових осіб, які у відповідності до вимог ч 2 ст. 19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому ці посилання не підтверджують право прокурора на подання апеляційної скарги.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовим позиціям викладених в вищезазначених рішеннях Європейського суду з прав людини, які є джерелом права, апеляційну скаргу подано особою, яка не входить до кола суб'єктів оскарження, а тому така апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової К.В. на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко