Справа № 152/1047/17
Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

правопорушника - ОСОБА_1,

прокурора - Цибровського Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, яка надійшла від Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відносно ОСОБА_1,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії АА № 683003 від 29 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме в тому, що ним всупереч вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» було несвоєчасно подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, та пояснив що вчинив адміністративне правопорушення яке інкриміноване йому, а саме вчасно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави. Умислу на неподання зазначеної декларації не мав, зазначив, що про необхідність її подання за місцем роботи його не повідомляли.

Прокурор Цибровський Ю.С. під час розгляду протоколу зазначив, що вбачає в діях ОСОБА_1, склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд установив наступне.

ОСОБА_1 подав декларацію 17 червня 2017 року о 12 годині 08 хвилин, якій присвоєно унікальний ідентифікаційний код 45d060e0-05lf-4a8c-a9ll-5aae7ca52f6d, тобто не своєчасно подав без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто відповідне діяння має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому для притягнення до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що субєкт декларування усвідомлював необхідність виконати Закон. Для наявності в діяннях особи корупційного правопорушення, згідно вимог Закону України «Про запобігання корупції», необхідні всі його складові елементи: умисел; використання службового становища та мета отримання неправомірної вигоди. Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В п. 2 розяснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22 травня 2017 року зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення.

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки на момент звільнення займав посаду старшого оперуповноваженого з ОВС відділу з обслуговування ДПІ оперативного управління Головного Управління ДФС в Хмельницькій області.

Для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

В ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін, коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23 березня 2017 року, строк подання щорічної декларації, для осіб, які подають таку декларацію вперше, продовжено до 01 травня 2017 року.

У випадках, передбачених абзацом першим ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. В протоколі також не зазначено строк, в який, на думку особи, що склала протокол, ОСОБА_1 повинен був подати таку декларацію.

За даними з сайту Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення 17 червня 2017 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнаватися про таке припинення.

Таким чином, є наявний сумнів щодо строку подачі декларації особи при звільненні, даний сумнів не може бути усуненим розясненням НАЗК № 3, враховуючи те, що розяснення мають рекомендаційний характер.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року визначено концепцію якості закону, зокрема, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Таким чином, даний сумнів, так як і будь-який, має тлумачитися на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що передбачає також принцип презумпції невинуватості відповідно до положення ст. 62 Конституції України.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, він був звільнений з посади за власним бажанням.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія та умисне несвоєчасне подання електронної декларації. А тому, орган уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання електронної декларації.

Однак органом, що склав протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умислу направленого на порушення ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Предметом правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, охоплений раніше поданими деклараціями.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, предметом якого є декларація за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, аналізуючи докази зібрані під час розгляду справи та аналізуючи законодавство щодо запобігання корупції, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.172-6, 247, 256, 278, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя І.В. Войнаровський