Провадження № 33/782/234/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області Чорнобривко Ю.В., за участю прокурора Сухіна Д.В., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 листопада 2017 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, яка займає посаду головного державного ревізора-інспектора відділу аудиту платників території обслуговування Луганської ОДПІ управління аудиту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1., проживає за адресою: АДРЕСА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень,-

встановив:

Відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_2 будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону, та примітки до статті 172-6 КУпАП суб'єктом правопорушення, в порушення підпункту 2 пункту 5 Розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого Рішенням № 3 Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), вимога подання якої визначена абзацом першим ч. 2 ст. 45 Закону, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що діючим Законом «Про запобігання корупції» не визначено строків для подання електронної декларації у разі звільнення. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що на її переконання з дня виявлення правопорушення минуло більше трьох місяців і провадження повинно бути закритим у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Частиною 7 ст.294 КУпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови суддя районного суду не виконав вказані вимоги Закону, допустив неповноту судового розгляду, що в свою чергу призвело до постановлення необґрунтованого рішення. Під час розгляду справи суддею не були з'ясовані усі обставини, зазначені у статтях 247 і 280 КУпАП.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму роз'ясненні щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, для забезпечення однакового і правильного застосування судами загальної юрисдикції Закону України «Про запобігання корупції» та положень Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм закону в судовій практиці та запобігання помилкам при розгляді справ про окремі адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак, відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно- правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Зазначається, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у з випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Тому, посилаючись на підпункт 2 пункту 5 Розділу 11 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого Рішенням № 3 Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 959/29089) відповідно до якого декларація суб'єкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення, а якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб'єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення, суд не взяв до уваги те, що зазначені строки не є законодавчо визначеними.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області області від 21 листопада 2017 року про визнання ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Чорнобривко