№263/9777/18
№3/263/2319/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який не працює, зареэстрований за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2018 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення №0360 від 04.07.2018 року було оглянуто транспортний засіб «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, та знаходиться напроти будинку №34 по вул. Котляревського у м. Маріуполі. В ході огляду та подальших заходів виявлено 580 літрів рідини із запахом нафтопродуктів вартістю 15080,00 грн. та автомобіль «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 130000,00 грн. з якого проводилась реалізація нафтопродуктів та який належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 50, кв. 51.

ОСОБА_2 04 липня 2018 року о 12-10 годині, знаходячись напроти будинку №34 по вул. Котляревського в місті Маріуполі, з автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснював реалізацію нафтопродуктів без державної реєстрації субєкта господарської діяльності та одержання відповідних дозвільних документів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_2, якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, його виклик в судове засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у звязку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які є у справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до правової суті понять, визначених національним законодавством в сфері підприємницької діяльності, а саме ст.ст. 3, 42 Господарського Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про підприємництво», ст. 1 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», правових позицій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, як правило з метою отримання прибутку (комерційна діяльність).

Частина 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів, ОСОБА_2 здійснював реалізацію нафтопродуктів, загальним обємом 580 л. за ціною 26 грн./л.

Відповідно до протоколу вилучення від 04.07.2018 року, були вилучені речі, а саме: 1) металева бочка червоного кольору, обємом 200 л. повністю заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 2 шт; 2) поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 4 шт; 3) поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена на половину рідиною із запахом нафтопродуктів 1шт; 4) поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена на ? рідиною із запахом нафтопродуктів 1 шт; 5) металева каністра червоного кольору обємом 20 л. заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 2 шт.; 6) шланг чорного кольору з краном для розливу нафтопродуктів 1 шт; 7) лійка металева- 2 шт, які знаходились в автомобілі НОМЕР_3, з якого здійснювалась реалізація нафтопродуктів за адресою м. Маріуполь напроти будинку №34 по вул. Котляревського, а також був вилучений автомобіль НОМЕР_3, жовтого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_3, та в подальшому вищевказані товарно-матеріальні цінності та автомобіль були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4, про що свідчить відповідна розписка.

Згідно із п.п. 14.1.1411 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пальне це нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив.

Відповідно до п. 215.1 ст. 215 ПК України пальне належить до підакцизних товарів.

В розумінні наведених положень бензин є підакцизним товаром, тобто товаром, який оподатковується акцизним податком. При цьому відповідно до ст. 212 ПК України платником акцизного податку є, зокрема, особа субєкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів. Платник акцизного податку, який здійснюватиме реалізацію пального, підлягає обовязковій реєстрації за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб-підприємців до початку здійснення реалізації пального.

Протоколом про адміністративне правопорушення та долученими матеріалами наявності у ОСОБА_2 реєстрації його як субєкта господарювання та платника акцизного податку не встановлено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, оцінюючі зібрані та досліджені докази, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, доведена повністю, оскільки він здійснював господарську діяльність без державної реєстрації як суб'єкта господарювання та платника акцизного податку, що також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2, свідка ОСОБА_5, фототаблицею тощо.

При визначенні міри адміністративного стягнення суддя враховує характер скоєного правопорушення, особу порушника, який вперше притягується до даного виду відповідальності, у звязку з чим вважає можливим накласти на ОСОБА_2 штраф, передбачений санкцією ч.1 ст.164 КУпАП, із конфіскацією знарядь виробництва та сировини, окрім автомобілю, оскільки власником є ОСОБА_3, а не особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а відповідно до ст. 29 КУпАП конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 33, 40-1, 164, 251, 252, 280, 283, 284, 288, 289, 291, 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у в розмірі 1000 (тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією вилучених знарядь виробництва та сировини, тобто стягнути з нього в доход держави 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Залишені на зберіганні у ОСОБА_4: металева бочка червоного кольору, обємом 200 л. повністю заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 2 шт; поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 4 шт; поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена на половину рідиною із запахом нафтопродуктів 1шт; поліетиленова каністра синього кольору обємом 30 л. заповнена на ? рідиною із запахом нафтопродуктів 1 шт; металева каністра червоного кольору обємом 20 л. заповнена рідиною із запахом нафтопродуктів 2 шт.; шланг чорного кольору з краном для розливу нафтопродуктів 1 шт; лійка металева - 2 шт. конфіскувати у власність держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривень 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів із дня її винесення.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.М.Томілін