АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/738/2018 Постанова винесена суддею Шкірай М.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові,ОСОБА_2 31 жовтня

2017 року о 03 год. 50 хв., в м. Києві по пр. Р. Лужевського, 8, керував автомобілем «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи судове рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

За доводами апелянта, суд не дотримав вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не розглянув клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання свідків, зазначених в протоколі, та працівників поліції, а також щодо витребування відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, при цьому не звернув увагу на відсутність в матеріалах справи актів огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та вилучення транспортного засобу, отже не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, чим порушив право на захист та неупереджений розгляд справи.

Стверджує, що ОСОБА_2 транспортним засобом не керував, а перебував в салоні припаркованого автомобіля, що підтверджується поясненнями ОСОБА_4, з якою у ОСОБА_2 була суперечка, в результаті чого до нього підійшли працівники поліції та безпідставно запропонувати пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Погодившись на цю пропозицію, ОСОБА_2 тричі пройшов огляд за допомогою спеціального технічного засобу, який не показав позитивного результату, але йому було запропоновано проїхати в медичний заклад, на що він погодився, але по дорозі поліцейські недозволеними методами змусили його написати в протоколі, що він вжив 70 гр. коньяку і не вважає медичний огляд на стан сп'яніння обов'язковим, що в свою чергу не є ідентичним відмові від проходження огляду на стан сп'яніння та не доводить, що він керував транспортним засобом в такому стані. До того ж свідки, які засвідчили відмову ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, фактично не бачили керування ним автомобілем, а притягнення пішоходів до відповідальності за ст. 130 КУпАП законом не передбачено.

Посилаючись на пояснення в суді першої інстанції поліцейського ОСОБА_5 щодо припущень про перебування ОСОБА_2 в стані наркотичного сп'яніння, апелянт ставить під сумнів виявлені поліцейським у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп'яніння. Водночас стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не викладена суть правопорушення за ст. 130 КУпАП, бо є посилання як на порушення п. 2.9 "а" ПДР, так і п. 2.5 ПДР, що свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП і є підставою для його повернення відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Крім того, в протоколі є розбіжності щодо місця зупинки транспортного засобу «Chevrolet Evanda» та складання протоколу.

За вказаних обставин, апелянт вважає, що матеріали справи складені з порушенням вимог КУпАП, Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про дорожній рух», «Про Національну поліцію», постанов КМУ від 20.05.2015 № 314 «Про утворення деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», від 17.12.2008 № 1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення», від 17.12.2008 № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках», від 17.12.2008 № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду». Наказів МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що позбавляє суд можливості надати оцінку доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто наявності в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а тому судове рішення є незаконним, при цьому по справі відсутні докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

З аналогічних доводів і підстав, викладених в апеляційній скарзі захисника

ОСОБА_3, ОСОБА_2 також просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційних скарг, прихожу до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2 та змісту судового рішення вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду цієї справи вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази, допитав свідка ОСОБА_4, інспектора патрульної поліції ОСОБА_5, та, проаналізувавши у постанові всі докази у сукупності та взаємозв'язку між собою, надав їм об'єктивну оцінку з належним обґрунтуванням неприйняття доводів ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу правопорушення, отже повно та всебічно з'ясував обставини вчиненого правопорушення та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, висновки судді місцевого суду, всупереч доводів апеляційних скарг, ґрунтуються на даних, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 428770 від 31 жовтня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі викладено всі необхідні відомості визначені законом, в тому числі і суть адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, виходячи виключно з положень п. 2.5 ПДР України, бо посилання на порушення ОСОБА_2 п. 2.9 "а" в протоколі відсутнє (а.с. 1).

Крім того, протокол підписаний особою, яка його склала, свідками та безпосередньо ОСОБА_2, який засвідчив своїм підписом про роз'яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, повідомлення про місце розгляду справи, а також отримання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом. Будь-які заперечення ОСОБА_2 на дії патрульних поліцейських у протоколі відсутні, при цьому він особисто в протоколі указав: «випив 70 г коньяку, після чого керував автомобілем, в лікарню на медогляд не потрібно, зобов'язуюсь не керувати до повного витверезвення», тобто не оспорював як вживання алкогольних напоїв і керування після цього транспортним засобом, так і фактично відмовився від проведення огляду на стан сп'яніння.

В той же час розбіжності в даних щодо місця вчинення правопорушення та складання протоколу не свідчать про неналежність чи недопустимість вказаного протоколу як доказу, оскільки місце вчинення правопорушення не завжди збігається з місцем складання протоколу, а як слідує з пояснень ОСОБА_2, він спочатку погодився на огляд в закладі охорони здоров'я, проте в подальшому, по дорозі в медичний заклад, від огляду відмовився, отже поліцейським були запрошені свідки і зафіксована така відмова;

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 31 жовтня 2017 року о 04 год.

05 хв. в м. Києві по бул. Дружби Народів, 8 від проходження огляду на стан сп'яніння та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2).

Наведені докази у взаємозв'язку з поясненнями допитаного в судовому засіданні поліцейського ОСОБА_5 є достатніми для висновку про невиконання водієм п. 2.5 ПДР, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заперечення ж ОСОБА_2 щодо фактичних обставин правопорушення, викладених в протоколі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, отже обґрунтовано не були прийняті до уваги, оскільки перш за все спростовуються первинними поясненнями порушника, викладеними в протоколі, при цьому підстави вважати їх такими, що отримані поліцейським з будь-яким примусом, внаслідок погроз або за інших обставин, які б свідчили про їх неправдивість, відсутні.

Що стосується доводів апелянтів про неврахування судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_4, то вони також безпідставні, оскільки даний свідок є зацікавленою особою та її пояснення суперечать іншим доказам по справі.

Посилання апелянтів на неповноту судового розгляду, зокрема на те, що суддя місцевого суду безпідставно не розглянув клопотання про допит у судовому засіданні свідків та інспектора поліції, спростовуються матеріалами справи та змістом судового рішення. В той же час посилання на не витребування за клопотанням сторони захисту відеозапису з нагрудної камери поліцейського не заслуговує на увагу, враховуючи обмеженння строків зберігання патрульною поліцією відповідних відеозаписів (30 діб).

Доводи апелянтів щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази тимчасового затримання транспортного засобу, є непереконливими, оскільки наявність або відсутніх таких відомостей жодним чином не впливає на правильність висновку суду щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилання ж на відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан сп'яніння взагалі не заслуговує на увагу, оскільки вимогами Інструкції Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, складання акту огляду на стан сп'яніння у випадку відмови особи від проведення такого огляду не передбачено.

Усі доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 взагалі не керував транспортним засобом, отже у поліцейських були відсутні підстави для проведення щодо нього огляду на стан сп'яніння, а також щодо недотримання поліцейськими вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, були предметом перевірки в суді першої інстанції та відхилені з посиланням на докази у справі, які суддя місцевого суду обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Підстав вважати, що поліцейськими були порушені вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у суду апеляційної інстанції також немає, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині не заслуговують на увагу.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя Голосіївського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив і вид та розмір адміністративного стягнення.

Оскільки апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки судді в постанові від 28 грудня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційних скарг, вважаю постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року законною та обґрунтованою, отже апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко