Провадження № 33/4808/157/18
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю адвоката захисника Рогів Т.Р., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рогів Т.Р. в інтересах ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 19 серпня 2018 року о 06 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вулиці Надрічна керував транспортним засобом «Фольксваген Т4», н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, А саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник Рогів Т.Р. в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_3, що є порушенням його прав, порушенням ст.62 Конституції України та встановлені практиці ЄСПЛ, чим позбавив його можливості давати пояснення, заявляти клопотання. Під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначених вимог закону суд при цьому не дотримався і розглянув справу у відсутності правопорушника без належного його повідомлення про час розгляду справи.

Окрім того, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки у вказаний протокол внесені виправлення стосовно кваліфікації дій правопорушника, а саме змінено ч.2 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Звертає увагу на те, що не встановлено коли і ким внесені вказані виправлення і відсутні відомості щодо повідомлення про це ОСОБА_3

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення у даній справі не міг бути визнаний належним доказом по справі відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.

Вважає, що вищевказані факти свідчать про порушення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності знати суть обвинувачення та мати можливість обрати законний спосіб захисту.

Вважає, що суд безпідставно послався на відеодокази, оскільки відповідно до вказаних матеріалів ОСОБА_3 на вимогу працівника поліції проходив огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», результати проходження якого працівниками поліції не були зафіксовані.

Матеріали відеозапису також свідчать про відсутність жодних свідків на місці зупинки транспортного засобу на момент проходження ОСОБА_3 відповідного огляду, що в сукупності свідчить про порушення процедури огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що досліджені судом докази містять суперечності та протиріччя, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено годину вчинення ОСОБА_3 правопорушення. «06.00 год.», а в направленні на огляд водія транспортного засобу зазначено час «05 год. 45 хв.». Вказує на те, що час огляду на місці зупинки транспортного засобу за даними відеозапису-05 год. 20 хв., що в сукупності не дає можливості встановити час вчинення адміністративного правопорушення.

Вважає, що долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідків є неналежними недопустимими доказами, оскільки вказані свідки не були присутні як під час огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» так і в період перебування особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері.

Просить постанову суду щодо ОСОБА_3 скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи захисника Рогів Т.Р. в інтересах ОСОБА_3, яка підтримала вимоги апеляційної скарги,та просила розглянути її апеляції за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який на даний час перебуває за межами країни, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник Рогів Т.Р. в інтересах ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, внаслідок чого було порушено його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановленост.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При вирішенні цього питання, апеляційний суд враховує сукупність обставин, які свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності знала про те, що відповідна справа перебуває на розгляді у конкретному суді і не була позбавлена можливості продемонструвати готовність брати участь у судовому розгляді, не зловживала своїми процесуальними правам, утримувалась від використання методів, які пов'язані зі зволіканням у розгляді справи та намагалась максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №1445873 від 19.08.2018 року у графі про місце та час розгляду адміністративної справи було зазначено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді. (а.с. 1).

Разом з тим, постановами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.08.2018 року та від 02.11.2018 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст. 130 КУпАП безпідставно були повернуті до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного оформлення у зв'язку з відсутністю копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані постанови суду не містили даних які свідчили, що справа про адміністративне правопорушення не могла бути розглянута по суті судом першої інстанції.

15.11.2018 року вищевказані матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_3 втретє надійшли на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Однак, в порушення вимог ст. 268 КУпАП за відсутності даних про те, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції та взагалі знав про те, що в провадженні суду першої інстанції перебувають на розгляді матеріали щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, безпідставно розглянув справу за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності 19.11.2018 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП, наклав на ОСОБА_3 стягнення за межами встановленого законом строку.

Так, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено, що правопорушення було вчинено 19.08.2018 року, то необхідно прийти до висновку, що на момент ухвалення судом рішення 19.11.2018 року вже закінчилися встановлені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції грубо порушив вимогист.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та конституційне право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у судовому розгляді та наклав на неї стягнення за межами, встановленого законом строку, у зв'язку з чим постанову суду необхідно скасувати.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №1445873 від 19.08.2018 року, направленням водія транспортного засобу на огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписами, які долучені до матеріалів справи.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №1445873 від 19.08.2018 року ОСОБА_3 19 серпня 2018 року о 06 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вулиці Надрічна керував транспортним засобом «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, А саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №2 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області Сивків В.В. з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції адвоката захисника Рогів Т.Р. про те, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний доказом, оскільки містить виправлення стосовно кваліфікації дій особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які внесені невстановленої особою вже після складання вказаного протоколу.

Зокрема, зі змісту доводів адвоката захисника Рогів Т.Р. вбачається, що вона не заперечує той факт, що протокол про адміністративне правопорушення було складено за обвинуваченням особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Дії невстановлених осіб щодо внесення у складений посадовою особою протокол про адміністративне правопорушення виправлень необхідно вважати нікчемними, тобто такими, які не призводять до правових наслідків і не свідчать про недійсність вказаного протоколу та неможливість його використання як доказу у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №1445873 від 19.08.2018 року ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Драгер, ОСОБА_3 фактично відмовився виконувати вимоги поліцейського внаслідок чого такий огляд були припинено і останній був направлений в медичний заклад охорони здоров'я для подальшого проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова водія на місці зупинки транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» не утворює складу адміністративного правопорушення, оскільки таке право водія передбачено законом.

Разом з тим, вищевказана відмова від проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу дає поліцейському правові підстави направити вказаного водія до медичного закладу для проведення відповідного огляду лікарем закладу охорони здоров'я.

Зі змісту відеозапису вбачається, що під час проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я ОСОБА_3 відмовлявся виконувати вимоги лікаря, відмовився від обстеження за допомогою технічного приладу Драгер та здати сечу і кров, вимагав відвести його на огляд в інший медичний заклад та самостійно покинув ОНД, незважаючи на те, що був попереджений лікарем про правові наслідки своїх дій.

Апеляційний суд неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 лікар медичного закладу самостійно проводить огляд обстежуваної особи, а відмова вказаної особи без поважних причин, виконувати законні вимоги та інструкції лікаря під час медичного огляду в спеціалізованому медичному закладі, повинна бути визнана відмовою від медичного огляду. (Провадження № 33/779/18/2017 , № 33/779/316/2017 )

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_3 під час проведення огляду свідчать про те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які стверджують, що в їх присутності ОСОБА_3 19.08.2018 року о 07.00 год. відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері.

Враховуючи, що пояснення вищевказаних свідків суперечать сукупності досліджених судом доказів та матеріалам відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції в частині часу вчинення адміністративного правопорушення, а також приймаючи до уваги, що наявність вказаних свідків заперечується ОСОБА_3 і відсутні докази, які спростовують вказані доводи, апеляційний суд у відповідності до вимог ст..251 КУпАП вважає вищевказані пояснення свідків недопустимими

Апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 19 серпня 2018 року о 06 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вулиці Надрічна керував транспортним засобом «Фольксваген Т4», н.з. НОМЕР_1 та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення дана неправильна кваліфікація діям ОСОБА_3 за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що останній раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та вчинив вищевказане правопорушення повторно протягом року.

Враховуючи наведене , апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_3 щодо вчиненого ним правопорушення необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що правопорушення було вчинено ОСОБА_3 19.08.2018 року і на даний момент закінчилися встановлені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Рогів Т.Р. в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати та прийняти по справі нову постанову.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв

З оригіналом згідно:

Суддя О.П. Васильєв