ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________
№ 201/21/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокум. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції у м. Дніпрі ДПП НП, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 24-а/173, притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 грудня 2017 року о 03 годині 50 хвилини, керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_1, рухався в районі буд. № 6 по узвозу Лоцманський в м. Дніпрі, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, порушення мови), після чого, будучи зупиненим співробітником поліції, ухилився від проходження освідчення на стан алкогольного спяніння у відповідності до встановленого порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 з'явився до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що його безпідставно зупинили патрульні поліції по причині того, що він начебто раніше порушив правила дорожнього руху при перестроюванні, після цього йому запропонували пройти огляд на стан сп'яніння, він настоював пройти освідчення за допомогою спеціального технічного засобу, проте йому пояснили, що такого засобу патрульні зараз не мають з собою і на нього потрібно зачекати, він став фіксувати незаконні, на його думку, дії співробітників поліції, на що останні вирвали з його рук телефон та видалили відповідний запис, після цього його затримали та відвезли до райвідділу поліції, де склали даний протокол про адміністративне правопорушення, однак він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, а навпаки настоював на його проведенні.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Відповідно до положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп'яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Аналізуючи зазначені положення Кодексу у взаємозвязку між собою, а також з положеннями відомчих інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп'яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в даних випадках (Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року; Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року), можна прийти до висновку, що огляд особи на стан сп'яніння повинен проводитися співробітниками поліції у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров'я.

Вказані норми закону мають імперативний характер, а тому, порушення зазначеного порядку, зокрема, послідовності його проведення або не проведення у точній відповідності з законом, тягне за собою недійсність результатів такого огляду.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що після зупинки правопорушника екіпажем поліції йому було формально запропоновано проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу на місці та в закладі охорони здоров'я, після чого складено даний протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження освідчення на стан сп'яніння. Такий хід подій повністю підтверджується відсутністю в матеріалах даної справи доказів наявності на місці зупинки спеціального технічного приладу, за допомогою якого водієві запропоновано пройти відповідний огляд, такими доказами могла б бути наявна в матеріалах справи документація про сертифікацію приладу вимірювання та проходження останнім відповідної повірки. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази про направлення водія в заклад охорони здоров'я для проходження відповідно освідчення, таким документом могло б бути відповідне направлення, що складається інспектором патрульної поліції відповідно до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Крім того пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які повідомили, що стали очевидцями відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння, суд не може прийняти як достовірні, оскільки з їх змісту вбачається, що даних свідків було запрошено співробітниками поліції лише формально з метою придання законності процедурі складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього. Такі пояснення свідків не були написані ними власноруч, хоч в них і були примітки про їх написання інспектором поліції з їх слів, обидва пояснення однакові за змістом та стилістичним викладенням тексту, що робить їх ідентичними між собою, а тому суд не може визнати такі доказі допустимими, оскільки в поясненнях повинні бути зафіксовані обставини, очевидцям яких стали запрошені поняті.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності наділяється правом: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Окрім самостійного обрання собі захисника, правопорушник, за певних умов, також має право на забезпечення юридичною допомогою шляхом призначення адвоката ОСОБА_4 з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Згаданими умовами для призначення адвоката, відповідно до ч. 3 ст. 271 КУпАП є те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повинна бути суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб'єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу є особи, до яких застосовано адміністративне затримання.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1, з моменту його адміністративного затримання з метою складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, був наділений передбаченим ст. 268 КУпАП правом на захист, при цьому реалізація такого права, в даному випадку полягала у призначенні затриманій особі адвоката через ОСОБА_4 з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Однак, виходячи з матеріалів справи, а також власних пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності безпідставно було відмовлено у наданні захисника, шляхом проявленої бездіяльності з боку інспектора патрульної поліції, яким було проведено адміністративне затримання та складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в затвердженого Постановою КМУ від 28.12.2011 р. № 1363, негайно після фактичного затримання особи субєкт подання інформації, а саме орган, уповноважений здійснювати адміністративне затримання повинні повідомити про це відповідні регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги за допомогою телефонного, факсимільного звязку на єдиний телефонний номер системи безоплатної правової допомоги (0-800-213103) (контактний центр системи безоплатної вторинної правової допомоги) та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги. В той же час, всупереч підтвердження у рапорті співробітником патрульної поліції факту адміністративного затримання ОСОБА_1, в адміністративній справі відсутні відповідні процесуальні документи, у виді протоколу про адміністративне затримання останнього, а також наступне за цим повідомлення регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

В результаті таких дій особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була позбавлена можливості обирати спосіб своєї поведінки та вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката. Оскільки право на захист є основоположним принципом судочинства, а право на отримання юридичної допомоги визначальним для способу захисту особи у процесі, суд вважає неможливим притягнення до адміністративної відповідальності в разі його порушення. Крім того, стосовно відмови Національних органів державної влади в забезпеченні права заявника на юридичне представництво (забезпечення захисника), Європейський суд з прав людини зазначив у своєму рішенні по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, яке набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року, що такі дії є порушенням пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, отож, якщо заявник вважав, що потребує юридичної допомоги і національне законодавство гарантує йому право на захист, таке клопотання повинно бути обовязково задоволено, оскільки відмова у його задоволенні буде незаконною та свавільною, що є істотним порушення засад будь-якого права, а також загальних принципів законності та забезпечення права на захист.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя:ОСОБА_5