Справа №: 653/4822/17
Провадження № 3/653/96/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 лютого 2018 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Шарко Н.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Азово-Сиваського національного природного парку про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. Херсонська область, Генічеський район, с. Чонгар, вул. Ніколаєва,14, одруженого, маючого одну неповнолітню дитину, працюючого бригадиром у ФОП «Головко», ІНПП НОМЕР_1, за ст. 91 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1, 03 грудня 2017р., об 11 год. 30 хв., перебуваючи на озері Сиваш, на відстані двох кілометрів від станції Сиваш, 600 метрів від берега, острову Верблюдка, здійснював вилов водних живих ресурсів (личинки хірономіди) за допомогою технічних засобів (мотопомпи з комплектом обладнання), чим порушив режим заповідної зони, яка знаходиться у межах території Азово-Сиваського національного природного парку, що є порушенням ч.3 ст. 7, ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 91 КУпАП.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що того дня дійсно зі своєю бригадою та за допомогою технічних засобів здійснював добування личинки хірономіди в акваторії озера Сиваш. При цьому зазначив, що у нього були всі відповідні дозволи на здійснення промислової діяльності. У той же час зазначив, що інформацією про те, що вони здійснюють свою діяльність у заповідній зоні Азово-Сиваського НПП він не володів, оскільки по усій акваторії відсутні будь-які розпізнавальні та інформативні знаки про те, що це заповідна зона. Просив провадження по справі закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_2, у судовому засіданні позицію ОСОБА_1 підтримала. Зазначила, що територія Азово-Сиваського НПП належним чином на місцевості не закріплена. Інформаційні знаки про заборону діяльності в тій зоні були відсутні. Крім того, у ОСОБА_1 були наявні усі дозвільні документи щодо промислової діяльності в акваторії моря. Зазначене свідчить про відсутність умислу у діях ОСОБА_1, та є підставою для закриття провадження по справі за відсутністю складу правопорушення.

Представник Азово-Сиваського НПП у судовому засіданні пояснив, що межі парку визначені на місцевості, та відомі усім рибалкам. Ті дозволи, які має ОСОБА_1 дійсно дають право на промисел, однак не у заповідній зоні. Вважав, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 91 КУпАП, а тому просив визнати останнього винним, та притягнути до адміністративної відповідальності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він очолює відділ охорони Азово-Сиваського національного природного парку. На початку грудня 2017р. ним було виявлено ОСОБА_1, який займався промисловим видобутком личинки хірономіди у забороненій зоні, у звязку з чим він склав протокол за ст. 91 КУпАП.

Свідком ОСОБА_4 було надано аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що працювала секретарем Чонгарської сільської ради. Територія Азово-Сиваського національного природного парку на місцевості не визначена, та правовстановлюючі документи не оформлені.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він також займається видобутком личинки хірономіди. Зазначив, що ними перед початком виконання робіт по видобутку личинки були оглянуті карти, які містяться у публічній кадастровій карті України, та територія де вони займались даним видом діяльності жодних обмежень не містила. Тому вважає, що оскільки територія природно-заповідного парку не виділена у натурі, тому однозначно стверджувати, що ОСОБА_1 здійснював свою діяльність у заповідній зоні не має.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративного протоколу, приходить до наступного висновку.

Диспозиція ст. 91 КУпАП, забороняє здійснення в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об'єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду .

Відповідно до преамбули Закону України «Про природно-заповідний фонд», природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об'єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд», до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам'ятки природи, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території природних заповідників забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об'єкти

Згідно ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.

Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об'єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища.

Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 25 лютого 1993р. за №62 «Про створення Азово-Сиваського національного природного парку», створено національний природний парк на території Генічеського та Новотроїцького районів.

Згідно Положення про «Азово-Сиваський національний природний парк» вбачається, що його площа становить 52582,7441 га, з яких 8897,7441 га суходолу і 43685 га акваторії Азовського моря, озера Сиваш та Утлюцького лиману. Також встановлено, що функціональне зонування території Парку здійснюється відповідно до Проекту організації території. Для кожної зони з урахуванням установлюється диференційований режим їх охорони, відтворення та використання. Згідно п.4.3.1 на території заповідної зони забороняється будь-яка господарська діяльність, що суперечить цільовому призначенню цієї зони.

Наказом міністра охорони навколишнього природного середовища України від 09 лютого 2010р. за №67 затверджено Проект організації території Азово-Сиваського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та обєктів. Згідно даного Проекту визначено площу парку, та його координати.

Виходячи з вимог вищевикладеного законодавства та обставин, викладених у протоколі з письмовими доказами, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 здійснював свою господарську діяльність саме у зоні Азово-Сиваського національного природного парку, оскільки це підтверджено поясненнями самого ОСОБА_1, поясненнями свідків, та картографічним матеріалом, долученим до протоколу.

Посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що він не знав, що місце у якому він здійснює свою діяльність є заповідною зоною суд вважає голослівними, та розцінює їх як спосіб уникнення відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про те, що інформація щодо заповідної зони не внесена до електронної бази Державного земельного кадастру, а тому він правомірно здійснював свою діяльність у даній місцевості є безпідставними, оскільки Законом України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що у разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях, а тому відсутність у електронній базі інформації щодо заповідної зони не є беззаперечним доказом, відсутності у земельної ділянки особливого статусу, та відповідно особливого режиму її використання. При цьому слід зазначити, що ст. ст. 56-58 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачають, що саме державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду є системою необхідних і достовірних відомостей про природні, наукові, правові та інші характеристики територій та об'єктів, що входять до складу природно-заповідного фонду. Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду містить відомості про правовий статус, належність, режим, географічне положення, кількісні і якісні характеристики цих територій та об'єктів, їх природоохоронну, наукову, освітню, виховну, рекреаційну й іншу цінність.

Також, суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 та його представника як на підставу відсутності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення на те, що межі Азово-Сиваського національного природного парку не виділені в натурі, та відсутні інформаційні знаки, оскільки як було встановлено у судовому засіданні протяжність та координати Парку визначені у Проекті організації його території, а інформаційні знаки знищуються невідомими особами. Крім того, із суб'єктивної сторони, правопорушення що інкримінується ОСОБА_1 може бути вчинено і з необережності.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів та повідомлення про встановлення частки видобування, оскільки вказані документи не дають дозволу на господарську діяльність у природно-заповідній зоні.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що наказ Міністрества охорони навколишнього природного середовища за №67 від 09 лютого 2010 р. відсутній на офіційному сайті, а тому є не оприлюдненим, оскільки згідно Положення про Проект організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об'єктів, затвердженого Наказом Міністерства навколишнього природного середовища від 06 липня 2005р. за №245, Проект організації території розглядається науково-технічною радою парку, підприємством, установою, організацією, у віданні якого (якої) перебуває парк, і подається на затвердження в електронному вигляді та у двох примірниках у паперовому вигляді Мінприроди України. При цьому жодних доказів того, що вказаний наказ підлягає обовязковій реєстрації у Міністерстві юстиції України суду надано не було. У той же час, Порядком надання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації визначено випадки (Наказ від 12.04.2005 за №34/5), коли акти не подаються на державну реєстрацію.

За даних обставин, суд вважає, що в діях правопорушника містяться ознаки адмінправопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП порушення правил охорони та використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, тобто здійснення в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, забороненої господарської діяльності.

Згідно вимог ст. 33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При обранні виду адміністративного стягнення судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, те, що вперше притягується до адміністративної відповідальності, має одного утриманця, відсутність помякшуючих та обтяжуючих обставин, у зв'язку з цим суд вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів, оскільки згідно протоколу такі речі та предмети не вилучались.

Крім того, враховуючи положення ст.40-1, ч. 5 ст.283 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 352,40 грн.

Керуючись ст. ст. 40,40-1, 283 284 КпАП України, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, на користь держави (р/р 0112, , МФО 852010 УК у Генічеському районі/ Генічеський район, банк отримувача ГУДКСУ у Херсонській області), без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, 3, банк отримувача ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів. У разі несплати правопорушником штрафу у визначений строк, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд Херсонської області на протязі десяти днів.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_7

Постанова набирає законної сили "____"___________2018 року.

Строк пред'явлення до виконання"____"___________2018 року.

Суддя Н. А. Шарко