АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно з постановою, 6 жовтня 2017 року о 3 годині 20 хвилин в місті Києві по вулиці Бережанській, 22, ОСОБА_4 керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння ОСОБА_4 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в дійсності 6 жовтня 2017 року, приблизно о 3 годині, ОСОБА_4 автомобілем не керував, а лише знаходився в його салоні та спілкувався з ОСОБА_5 В цей час до них підійшли працівники поліції, оглянули автомобіль та провели поверхневий огляд ОСОБА_4, після чого склали протокол про адміністративне правопорушення. Також зазначає, що ОСОБА_4 хоча і відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, однак він не керував автомобілем, про що і зазначив протоколі про адміністративне правопорушення. На переконання апелянта, в справі немає жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом, у зв'язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Положення ст. 251 КУпАП регламентують, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведених вимог закону суд першої інстанції при розгляді матеріалів справи за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_4 не дотримався.

А саме, з постанови вбачається, що як на докази порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, які передбачають обов'язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд формально послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.

Однак, при цьому суд залишив поза увагою та не перевірив взагалі пояснення самого ОСОБА_4 про те, що він не керував транспортним засобом, чим допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Натомість, аналіз досліджених під час апеляційного перегляду справи доказів свідчить про те, що суд першої інстанції надав їм неправильну оцінку.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 115785 від 6 жовтня 2017 року, у цей день о 3 годині 20 хвилин, в місті Києві по вулиці Бережанській, 22, ОСОБА_4 керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а. с. 1).

Між тим, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4, які містяться в указаному протоколі, він знаходився в салоні припаркованого автомобіля та вже виходив з нього, щоб іти додому, коли до нього підійшли поліцейські. Також вказав на те, що протокол щодо нього складено безпричинно та що поліцейські у нього нічого не знайшли (а. с. 1).

Наведені пояснення повністю узгоджуються із тими, що він надав суду апеляційної інстанції про те, що 6 жовтня 2017 року, приблизно о 3 годині, в місті Києві по вулиці Бережанській, 22, він разом із своєю дівчиною ОСОБА_5 знаходились в салоні автомобіля, що був припаркований і з вимкненим двигуном, та розмовляли. В цей час до них підійшли працівники поліції та, після встановлення його особи і проведення поверхневого огляду, звинуватили його у перебуванні в стані наркотичного сп'яніння та запропонували пройти огляд. Він відмовився пройти огляд на стан сп'яніння з огляду на те, що автомобілем він не керував, про що і повідомив поліцейських та на підтвердження цього попросив їх перевірити, що капот автомобіля холодний. Проте, поліцейські, не звертаючи уваги на його пояснення та категоричні заперечення проти того, що він керував автомобілем, склали протокол.

Фактично такі незмінні протягом провадження справи пояснення ОСОБА_4, про те, що він не керував автомобілем, підтверджуються переглянутим під час апеляційного розгляду відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Зокрема, з даного відеозапису видно, що ОСОБА_4, який знаходився біля припаркованого автомобіля, не отримавши від працівника патрульної поліції причин, з яких він повинен пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, відмовився від нього з тих підстав, що він не керував автомобілем. При цьому, факт керування ОСОБА_4 автомобілем відеозаписом не зафіксовано. Також з відеозапису не вбачається, щоб автомобіль знаходився з увімкненим двигуном.

Більш того, відповідно до цього ж відеозапису, указані в протоколі свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не були безпосередніми очевидцями того, що ОСОБА_4 керував автомобілем, а лише його відмови пройти огляд на стан сп'яніння.

Таким чином, наведені докази у справі як окремо, так і в їх сукупності свідчить про відсутність об'єктивних даних про те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом, як він про це указував у своїх поясненнях.

Тому, з огляду на те, що диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, в тому числі наркотичного сп'яніння, за ознакою вчинення повторно протягом року, а у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 керував автомобілем, коли поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння, то, виходячи із ст. 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, в діях ОСОБА_4 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Отже, висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні вище указаного адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі і є неправильними.

За таких підстав постанова суду підлягає скасування, а провадження у справі щодо ОСОБА_4 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: №33/796/607/2018 Постанова винесена суддею: Тітов М.Ю.

Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.