Справа № 454/1702/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 33/783/931/18 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2018 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352,40 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2, 19 травня 2018 року, о 04:10 хв. в смт.Жвирка, по вул.Мазепи керуючи автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху та при перевірці документів вчинив злісну непокору законній вимозі працівників поліції.

На дану постанову адвокат Семенюк Р.А., в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова є безпідставною, необґрунтованою та такою, що суперечать дійсним обставинам справи виходячи з наступного.

Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо, що 19.05.2018р. автомобіль марки «Ford Transit» був припаркований на узбіччі дороги (перехрестя трьох Святих) смт. Жвирка. В автомобілі знаходився ОСОБА_2 із своєю знайомою ОСОБА_4

Через декілька хвилин до його автомобіля під'їхала патрульна машина поліції із ввімкненими проблисковими маячками. Він із ОСОБА_4 в цей час знаходились на задніх сидіннях. Перед тим як наближався автомобіль патрульної поліції, ОСОБА_4 одразу ж перебралася на переднє сидіння автомобіля. Поліцейські підійшли і запитали де водій. Він відповів, що автомобілем ніхто не керував, адже він стоїть на обочині.

Поліцейські відкрили самостійно двері та почали вимагати, щоб він вийшов з автомобіля, залізли в авто та почали його силоміць витягувати з автомобіля, нанесли йому кілька ударів в область тулуба, а потім кинули на траву та почали заламувати руки. Поліцейські йому запропонували пройти медичний огляд на стан сп'яніння. Він відмовився, оскільки транспортним засобом не керував.

Після цього заламали руки назад і почепили кайданки. За кілька хвилин приїхала інша патрульна машина, в яку помістили його та повезли до Сокальської центральної районної лікарні для проведення огляду на стан сп'яніння.

Знаходячись уже в лікарні поліцейські вимагали в нього, що б підписав якісь протоколи, однак він нічого не підписував та повідомив, що транспортним засобом не керував.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений в Сокальській ЦРЛ старшим лейтенантом поліції, свідками чого були працівники лікарні.

Із протоколу про адміністративне затримання за ст. 185 КУпАП та з матеріалів справи не вбачається, які саме дії щодо злісної непокори працівникам поліції вчинив ОСОБА_2

Згідно диспозиції ст. 185 цього ж Кодексу відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, винність є обов'язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення яка виражає внутрішній психологічний зміст - психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип - принцип суб'єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.

Додані до матеріалів справи документи не свідчать про те, які саме протиправні дії вчиняв ОСОБА_2 відносно працівників поліції, не вбачається наявності вини.

Вказані матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для встановлення дійсних обставини справи та доведеності вини ОСОБА_2, а від так, керуючись принципом презумпції невинуватості, вважаю що його вина у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП є недоведеною.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, вищевказане свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у скоєнні передбаченого ст.185 КУпАП адміністративного правопорушення не доведена, оскільки вина є обов'язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Перевіривши наведені доводи та дослідивши матеріали адміністративної справи № 3/454/505/18, апеляційний суд вважає, що постанову судді слід скасувати, а матеріали про адміністративне правопорушення повернути Сокальському ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, через районний суд, для належного оформлення.

Відповідно вимог ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 256 цього кодексу встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У протоколі № 476492 від 19 травня 2018 року про адміністративне правопорушення, складеному інспектором СРПП №3 ПП Сокальського ВП зазначено, що ОСОБА_2, 19 травня 2018 року о 04.10 год. в смт. Жвирка, по вул. Мазепи керуючи автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху та при перевірці документів вчинив злісну непокору законній вимозі працівників поліції.

Однак відповідальність за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише у випадку злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків.

При цьому злісною непокорою, за змістом зазначеної статті, є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

У складеному по даній справі протоколі взагалі не зазначено суті правопорушення, не розкрито його об'єктивну сторону, яка б відповідала диспозиції ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 19 травня 2018 року щодо ОСОБА_2, не відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Виходячи з наведеного, не відповідає вимогам закону і постанова судді від 25 липня 2018 року.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді підлягає скасуванню з поверненням матеріалів органові, який склав протокол про адміністративне правопорушення, так як протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є перешкодою розгляду справи по суті, а норма закону про перевірку суддею правильності його складення дотримана не була.

Доводи апеляційної скарги адвоката Семенюка Р.А. про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення підлягатимуть перевірці при новому судовому розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 278, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу адвоката Семенюка Р.А. задоволити частково.

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернути Сокальському ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області через Сокальський районний суд Львівської області, для належного оформлення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області В.В.Ревер