Справа № 214/1870/18
3/214/966/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

25.03.2018 року о 05.20 год. ОСОБА_2, будучи особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за допущення порушень, передбачених ст.130 КУпАП, керував автомобілем марки Mercedes-Benz, р/н PWA JP 36, по автодорозі по пр-ту 200-річчя в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судове засідання ОСОБА_2 в черговий раз не зявився, повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від нього не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_3 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

15.06.2018 року на адресу суду надійшла довідка ВЧ 3011 від 25.05.2018 року, згідно з якою останній з 11.05.2018 року та по теперішній час безпосередньо бере участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення в с. Успенівка Донецької області.

Однак, суд критично ставиться до вказаних обставин, оскільки довідку подано через канцелярію суду 15.06.2018 року особисто ОСОБА_2, що підтверджується реєстром вхідної кореспонденції. Крім того, навіть якщо допустити, що з 11.05.2018 року ОСОБА_2 був призваний на службу, він мав можливість зявитись в судове засідання, призначені на 28.03.2018 року, 10.05.2018 року, оскільки про перше судове засідання був повідомлений при оформлення матеріалів, а повістку про виклик до суду на 10.05.2018 року отримав завчасно 28.04.2018 року. Поміж іншим, ОСОБА_2 вправі був скористатись правовою допомогою чи подати письмові пояснення по справі із викладенням своїх зауважень чи заперечень, чим він також не скористався, маючи для цього достатньо часу.

Виходячи з того, що положеннями КУпАП не допускається можливість зупинення провадження по справам даної категорії, в той час як неявки ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 28.03.2018 року, 10.05.2018 року, 06.06.2018 року, 22.06.2018 року є свідченням явного зловживання ним процесуальними правами та наміром уникнути відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних доказів, оскільки його неявка в силу ст.268 КУпАП не перешкоджає цьому.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис на диску DVD-R, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається уповноваженими на те посадовими особами органів поліції за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, тобто відповідати вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №075812 від 25.03.2018 року слідує, що 25.03.2018 року о 05.20 год. ОСОБА_2 керував автомобілем марки Mercedes-Benz, р/н PWA JP 36, по автодорозі по пр-ту 200-річчя в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на встановлення такого стану відмовився.

Факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом до моменту його зупинки працівниками поліції підтверджується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП за керування ним транспортним засобом без реєстраційного документу на транспортний засіб та будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Постанову ОСОБА_2 отримав, свідченням чому є його підпис, зроблений без будь-яких зауважень чи заперечень, та в судовому порядку не оскаржував.

Правомірність зупинки ОСОБА_2 також підтверджується рапортом інспектора ПП ОСОБА_4 від 25.03.2018 року та зафіксована на відеозаписі.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності, виявлені працівниками поліції 25.03.2018 року у ОСОБА_2, в розумінні п.4 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного спяніння в момент його перевірки працівниками поліції 25.03.2018 року, тим самим не спростовано правомірності дій поліцейського ПП ОСОБА_5 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та відповідно дійсності допущення ним порушення п.2.5 ПДР України, яким закріплений обовязок водія на вимогу працівника поліції пройти огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Оглядом відеозапису встановлено, що ОСОБА_2 дійсно відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку. Наслідки такої відмови інспектор ПП йому розяснив.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення як особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані наркотичного спяніння, підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2017 року (справа № 214/702/17) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, та постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2017 року (справа №212/4102/17) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та обєктивно зясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП за ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за порушення, передбачені ст.130 КУпАП.

Обираючи вид і міру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2, який фактично вину не визнав, від явок до суду ухилявся, його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоровю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, адже не дивлячись на те, що на момент оформлення матеріалів такого права він позбавлений в судовому порядку, спеціальний дозвіл на право керування транспортними засобами він отримував (серії ВАА №185750 категорії В), що підтверджується довідкою з НАІС.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не застосовує адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, як визначено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про призначення покарання» (яку суд застосовує за аналогією в силу наявної паралелі між адміністративними та кримінальними правопорушеннями в сфері забезпечення безпеки руху), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення про застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне відступити від висновку Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.28 Постанови №5 від 23.12.2005 року, виходячи з того, що строк позбавлення його такого права згідно постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2017 року спливає відповідно 31.07.2020 року, тому не призначення йому такого виду стягнення при винесенні судом даної постанови не забезпечуватиме мети його застосування, визначеної ст.23 КУпАП та не матиме превентивне значення для попередження вчинення ОСОБА_2 нових порушень, адже позбавленням права керування за ч.3 ст.130 КУпАП передбачає більш тривалий строк.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.23, 24, 27, 33-35, 40-1, 130 ч.3, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строк на 10 (десять) років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя О.І. Євтушенко