Справа № 590/852/18
Провадження № 3/590/384/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді Бондарчука Я.П.,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_1

прокурора Калюжного С.В.

особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_2

захисника адвоката ОСОБА_3

розглянувши матерiали справи, якi надiйшли вiд Управління захисту економіки в Сумській області ДЗЕ НП України про притягнення до адмiнiстративної вiдповiдальностi ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої старшим державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Сумської митниці ДФС, радника податкової та митної справи ІІІ рангу, паспорт громадянина України серії МА №186345, виданий Ямпільським РВ УМВС України в Сумській області 09.09.1996 року, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

- за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №234/2018 від 05.07.2018 року ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що порушила вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: 07.07.2018 року отримала дохід від продажу транспортного засобу у розмірі 95619,69 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, безвідповідально поставилася до своїх обовязків та несвоєчасно повідомила у десятиденний термін НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, пояснила, що вимоги законодавства щодо повідомлення про суттєві зміни в майновому стані до її відома не доводились. Їй було відомо лише про те, що вона повинна повідомляти НАЗК про майно, але у які терміни вона не знала, саме тому вона не повідомила про продаж транспортного засобу НАЗК у 10-денний терміни з дня відчуження транспортного засобу, в той же час, як-то передбачено чинним законодавством, подавала щорічні електронні декларації. Одразу після того, як вона дізналась про строк повідомлення, нею було повідомлено про суттєві зміни в майновому стані. Також зазначила, що жодного умислу на приховування даної інформації у неї не було, вона сплатила всі платежі та збори за здійсненну операцію.

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просила закрити справу щодо ОСОБА_2 за відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, з підстав зазначених в поданому нею письмовому запереченні.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн..

Заслухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора та дослідивши у судовому засіданні адміністративні матеріали, було встановлено обставини, які дають підстави дійти таких висновків:

В письмовому зепереченні та під час судового розгляду адміністративного матеріалу захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 зазначила про те, що у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі у справі про адміністративне правопорушення не враховано, що частиною 3 ст.60 Сімейного кодексу встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вищезазначені обставини дають підстави стверджувати, що грошові кошти від продажу транспортного засобу в розмірі 95619,69 грн., незалежно від того, хто саме з подружжя отримав грошові кошти, вони є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2.

За таких обставин, вартість частки ОСОБА_2 за проданий автомобіль становить 47809,85 грн., що є сумою, яка взагалі не підлягає до декларування.

Згідно ч.2 ст.7 та ст.245, ст.280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2018 року оперуповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_4 було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_2 про те, що остання, перебуваючи на посаді старшого державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Сумської митниці ДФС, будучи згідно підпункту "е" ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) суб'єктом відповідальності, у порушення вимог ч.2 ст.52 Закону:

Згідно протоколу №234/2018 у м. Шостка Сумської області в територіальному сервісному центрі МВС 5945 РСЦ МВС 07.07.2017 року, між громадянкою ОСОБА_2 (надалі - Продавець») та громадянкою ОСОБА_5 (надалі - «Покупець») укладено договір купівлі-продажу 5945/2017/530391 (далі - «Договір»). Транспортного засобу вартістю 95619,69грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року (тобто, суму 80 000 грн.), і є суттєвою зміною у майновому стані, але не повідомила у 10-денний термін НАЗК про це.

Згідно наказів, витяги з яких долучено до протоколів у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 станом на 17.06.2017 року займала посаду головного інспектора оперативно-аналітичного відділу управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Сумської митниці Міндоходів.

Тобто, за вказаною посадою ОСОБА_2 відповідно до підпункту "е" ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Запровадження поняття повідомлення про суттєві зміни майнового стану, як додаткового заходу фінансового контролю, та визначення порядку подання такого повідомлення, як і електронного декларування, відбулось на підставі Закону України «Про запобігання корупції» і обовязок щодо подання такого повідомлення (при наявності встановлених ч.2 ст.52 Закону підстав) виник з 01.09.2016 року (згідно рішення НАЗК №2 від 10.06.2016 року зі змінами внесеними рішенням НАЗК від 18.08.2016 №1).

Так, відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 р. №1801-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 р. установлений на рівні 1600 грн..

В той же час, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом № 234/2018 підлягає закриттю, враховуючи такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, 07.07.2017 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу 5945/2017/530391, який посвідчено територіальним сервісним центром МВС 5945 РСЦ МВС, продала транспортний засіб марки «NISSAN», модель «ALMERA», номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузовa НОМЕР_2, вартістю 95619,69 грн..

Як зазначалось вище, частина 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що обовязок подання повідомлення виникає у субєкта декларування коли у останнього відбулись суттєві зміни у майновому стані.

При цьому, вказана норма Закону чітко встановлює, що суттєві зміни у майновому стані мають місце у 2 випадках:

1) коли субєкт декларування отримав доход на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017);

2) коли субєкт декларування придбав майно на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017).

Оперуповноважений, складаючи протокол №234/2018 на ОСОБА_2 за неповідомлення про суттєві зміни її майнового стану, взяв до уваги лише факт укладення ОСОБА_2 договору, за яким вона продала транспортний засіб та на підставі норм Податкового кодексу України оцінив отримані нею кошти від продажу транспортного засобу як дохід.

Проте, з такою позицією та твердженнями погодитись неможливо.

Так, об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, полягає в тому, що:

1) у суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Тобто, майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин, можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками:

1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті;

2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Зрозуміло, що кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.

Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

У протоколі оперуповноваженим зазначено про те, що кошти за проданий ОСОБА_2 транспортний засіб, з огляду на положення Податкового кодексу України, є доходом.

Натомість такі твердження в даному випадку не можуть бути взяті до уваги, оскільки Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів (зокрема, згідно ст.1 Кодексу: визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Крім того, цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну фінансову політику).

В той же час, питання фінансового контролю, зокрема: складання та подача субєктом декларування відповідної декларації та/або повідомлення про суттєві зміни майнового стану, проведення перевірки цих документів спеціально уповноваженими субєктами - це відносини, що виникають у сфері запобігання корупції та в першу чергу регулюються Законом України «Про запобігання корупції» і не мають ніякого відношення до відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

За таких обставин, вважаю посилання у протоколі на норми Податкового кодексу України безпідставними.

Слід зазначити, що у п.7 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» визначено перелік доходів, які використовується і під час заповнення повідомлення про суттєві зміни майнового стану.

Вказаним Законом не віднесено до доходів субєкта декларування кошти, отримані від продажу об'єкту рухомого майна.

Тобто, кошти, які отримала ОСОБА_2 від продажу транспортного засобу не є доходом у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», а відображати такі зміни вона повинна була у щорічній декларації, зазначивши про продаж транспортного засобу у розділі «Видатки та правочини», а про отримані кошти у розділі «Грошові активи» (якщо вони наявні на момент заповнення декларації).

Продаж певного майна свідчить про зміну якісного показнику майнового стану: коли один вид майна, наприклад як в нашому випадку транспортний засіб, змінюється на інший гроші.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю Закону.

Зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного, наприклад, коли при продажу сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості проданого майна.

З протоколу №234/2018 та доданих до нього матеріалів не вбачається того, що ОСОБА_2 отримала від продажу транспортного засобу грошові кошти завідомо більші вартості транспортного засобу. Тобто, доказів суттєвої зміни майнового стану ОСОБА_2 внаслідок продажу транспортного засобу не надано.

Такі обставини дають підстави стверджувати, що у ОСОБА_2 після продажу квартири не виникло обовязку направляти письмове повідомлення НАЗК, а тому відсутні підстави притягувати її за неподання повідомлення про продаж транспортного засобу до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, слід окремо зазначити, що відповідно до ст.28 Конвенції ООН "Проти корупції" усвідомлення, намір або умисел, які необхідні як елементи будь-якого злочину, визначеного цією Конвенцією, можуть бути встановлені з об'єктивних фактичних обставин справи.

Склад правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія, умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення. Однак, жодного доказу на підтвердження в діях ОСОБА_2 умислу, направленого на порушення ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» або на порушення вимог фінансового контролю, протокол про адміністративне правопорушення не містить, крім цитування вищевказаних положень КУпАП.

Диспозиція ч.2 ст.172-6 КпАП України є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обовязковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції повязане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну правопорушення, повязаного з корупцією, про який йдеться мова у главі 13-А «Адміністративні правопорушення, повязані з корупцією» КУпАП міститься у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання корупції, а саме: порушення правил фінансового контролю містить відповідний розділ ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» а саме: покладення обовязку повідомлення Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєву зміну у майновому стані-отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна.

Таким чином, бланкетна диспозиція ч.2 ст.172-6 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є розділ 7 ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ст.52 ч.2, цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобовязання. Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (п.31, рішення по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109, рішення по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53, рішення по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19, рішення по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), за вказаних вище обставин слід також враховувати і принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, в даному конкретному випадку на користь ОСОБА_2.

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія».

КС України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини також зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

Відповідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відсутність хоча б однієї ознаки складу адміністративного правопорушення виключає і його наявність.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Також, відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 22.05.2017р., щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією, в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізії у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 згідно протоколу №234/2018 підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ч.2 ст.172-6, п.1 ч.1 ст.247, ст.278, ст.280, ст.283, ст.284, ст.ст.287-289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_6