АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5344/17Суддя 1 інстанції Ніколенко Д. М.
Номер провадження 33/774/42/К/18Суддя- доповідач Мажара С. Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 року

05 лютого 2018 року м . Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мажара С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, який діє в його інтересах, потерпілої ОСОБА_4, скарги ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3. на постанову Довгинцівського районного м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дня народження, який народився у м. Херсон Херсонської області, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців та стягнуто судовий збір в сумі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2, 10.11.2017 року о 15.10 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Кривий Ріг на вул. Домнобудівників напроти буд. №10, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, яка рухалась в попутному напрямку, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Водієм порушено п. 2.3.б та п. 10.1 ПДР України.

Вапеляційних скаргах ОСОБА_2, захисник ОСОБА_3, який діє в його інтересах, кожен окремо, просять постанову суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців змінити та призначити йому більш м'яке адміністративне стягнення - у вигляді штрафу.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції при накладенні на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не прийняв до уваги ряд обставин, які на думку апелянта, повинні були бути враховані судом при визначенні виду адміністративного стягнення, накладеного на нього, а саме те, що він є пенсіонером, учасником АТО, займається перевезення будівельних матеріалів на власному транспорті, що на даний час є його заробітком, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей та інваліда, який часто потребує виїзду до лікувальних закладів здоров'я, та не прийняв до уваги відсутність тяжких наслідків ДТП, матеріальний збиток від якого потерпілій ОСОБА_4 повністю покривається страховими виплатами.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_3 зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 має на утриманні 3 неповнолітніх дітей та інваліда і користування автомобілем йому необхідно саме для переведення вказаної особи, є пенсіонером та учасником АТО. Крім того. в постанові суду першої інстанції невірно відображено позицію ОСОБА_2 щодо скоєного ДТП, вину в якому він на першому судовому засіданні не визнавав, але потім визнав провину у вчиненому ДТП повністю.

В заперечення на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що вона не погоджується з апеляційними скаргами ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, вважає їх необґрунтованими, а постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, захисник ОСОБА_3, кожен окремо підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; потерпіла ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг як ОСОБА_2. так і захисника ОСОБА_3 та просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг та заперечення на апеляційні скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до такого.

Розглядаючи вимоги апеляційних скарг по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильним, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, і висновки суду в цій частині не оспорюються самим правопорушником.

Що стосується доводів апелянтів про надмірну суворість застосовного до ОСОБА_2 адміністративного стягнення, то вони заслуговують на увагу.

Так, згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкцією ст. 124 КУпАП передбачені адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року.

Застосовуючи до ОСОБА_2 адміністративне стягнення, найбільш суворе за видом, суд першої інстанції не дослідив даних про особу останнього, не встановив наявності будь-яких обставин з числа передбачених ст. 35 КУпАП, що обтяжують відповідальність ОСОБА_2 за вчинене адміністративне правопорушення, та не навів будь-якого переконливого обґрунтування прийняття такого рішення, обмежившись лише необхідністю накладення саме такого виду адміністративного стягнення з « метою виховання особи в дусі додержання законів України. поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень».

Натомість з матеріалів справи вбачається, що допущене ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху не є грубим і не потягло значних негативних наслідків. Крім того, правопорушник свою провину визнав, у вчиненому розкаявся, що належить віднести до обставин, які пом'якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, а отже і міцні соціальні зв'язки, що належить вважати обставинами, які характеризують його особу позитивно.

Крім того, доданими до апеляційної скарги документами підтверджується, що ОСОБА_2 є пенсіонером, учасником АТО, має на утриманні інваліда із захворюванням опорно-рухівного апарату, який потребує частого відвідування закладів охорони здоров'я, що у разі позбавлення ОСОБА_2 права на керування транспортними засобами значно ускладнить таке відвідування.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення є надмірно суворим за видом та розміром, оскільки не відповідає особі цього правопорушника та характеру вчиненого ним діяння, та вважає за необхідне у межах своїх повноважень, визначених п. 4 ч. 8 ст. 294 КК України, оскаржувану постанову суду змінити в частині накладення стягнення, пом'якшивши його.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Вважати накладеним на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 (трьомстам сорока) гривням.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області С.Б.Мажара