Провадження № 33/779/13/2018
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Шкрібляк
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Жируна Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою (далі АС) ОСОБА_2, на постанову судді Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, громадянин України,?

визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 320 (триста двадцять ) грн. 00 коп.

З постанови судді вбачається, що 03 вересня 2017 року о 07 год 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Хоткевича, 85/2 ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме керував автомобілем «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй АС ОСОБА_2 покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя належним чином не дослідив усіх обставин справи та безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності. Крім цього, суддя першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без його участі, чим позбавив його права на захист та можливості подання доказів.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, а постанову судді Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2017 року щодо нього скасувати, закривши провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення і пояснив, що дійсно зранку 03.09.2017 року він разом із своєю дружиною їхали на автобазар автомобілем марки «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 в м. Івано-Франківськ. Автомобілем керувала його дружина ОСОБА_4 Їдучи по дорозі вони підібрали їх знайомого ОСОБА_5 Заїхавши в м. Івано-Франківськ, почався сильний дощ, та у зв'язку із тим, що «двірники» скла перестали працювати з невідомих причин, його жінка, припаркувала автомобіль у дворі біля одного із будинків по вул. Хоткевича. Поки він разом із своїм другом який знаходився з ними у автомобілі намагалися полагодити вказані «двірники», його дружина поїхала громадським транспортом до своєї сестри, яка мешкає в м. Івано-Франківську. В цей час під'їхали працівники поліції, які в грубій формі почали його звинувачувати в тому, що він керував вказаним автомобілем та ще й з ознаками алкогольного сп'яніння. Після цього, в грубій формі, почали погрожувати йому та вимагати від нього документи на автомобіль і посвідчення водія. Він працівникам поліції пояснював, що він не є водієм, автомобілем керувала його дружина, яка і є власником, а він лише знаходився у автомобілі, як пасажир, а тому не зобов'язаний представляти їм будь-які документи. Однак працівники поліції, не звертаючи на це увагу, без дозволу власника автомобіля провели в ньому обшук, де знайшли вказані документи. Після цього склали на нього протокол за те, що він нібито керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Крім цього, зазначив, що він автомобілем не керував та в стані алкогольного сп'яніння в той час не перебував.

Вважає, що в його діях відсутній склад будь-якого адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити.

В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 повністю підтвердила пояснення ОСОБА_2, крім цього, пояснила, що дійсно, 03.09.2017 року вона разом із своїм чоловіком та їх знайомим ОСОБА_5 рухались на автомобілі марки «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 в м. Івано-Франківськ на автобазар. Автомобілем керувала вона. Заїхавши в м. Івано-Франківськ, почався сильний дощ, та у зв'язку із тим, що «двірники» скла перестали працювати з невідомих причин, вона припаркувала автомобіль у дворі біля одного із будинків по вул. Хоткевича. Поки її чоловік із їхнім знайомим, який знаходився з ними у автомобілі, намагалися полагодити вказані «двірники», вона поїхала до своєї сестри, яка мешкає в м. Івано-Франківську. Пізніше у телефонній розмові, вона дізналася від свого чоловіка, що на нього працівники поліції склали протокол, за те, що він нібито керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Крім цього, зазначила, що вказаний автомобіль на той час належав їй на праві власності.

В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_5 повністю підтвердив пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_4, крім цього пояснив, що дійсно, 03.09.2017 року, автомобілем керувала ОСОБА_4 та у зв'язку із тим, що «двірники» скла перестали працювати з невідомих причин, водій припаркувала автомобіль у дворі біля одного із будинків по вул. Хоткевича в м. Івано-Франківську. Поки він разом із її чоловіком ОСОБА_2 намагалися полагодити вказані двірники, вона поїхала громадським транспортом до своєї сестри, яка мешкає в м. Івано-Франківську. В цей час до них під'їхали працівники поліції, які почали звинувачувати ОСОБА_2 в тому, що він нібито керував вказаним автомобілем та ще й з ознаками алкогольного сп'яніння. Після цього, в грубій формі, почали погрожувати йому та вимагати від нього документи на автомобіль та посвідчення водія. ОСОБА_2 працівникам поліції пояснював, що він не є водієм, автомобілем керувала його дружина, яка і є власником, а він знаходився у автомобілі, як пасажир, а тому не зобов'язаний представляти їм будь-які документи. Однак працівники поліції, не звертаючи на це увагу, без дозволу власника автомобіля провели в ньому обшук, де знайшли вказані документи. Після цього склали на ОСОБА_2 протокол, за те, що він нібито керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_6 пояснив, що дійсно, 03.09.2017 року, коли він йшов по вул. Хоткевича, його було запрошено працівниками патрульної поліції бути свідком при огляді водія на стан алкогольного сп'яніння. Підійшовши на місце стоянки транспортного засобу, побачив суперечку між працівниками поліції та ОСОБА_2 Крім цього, вказав, що в його присутності вказаному водієві поліцейські не пропонували на місці пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер», а також в його присутності ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження такого огляду. На пропозицію поліцейських він дійсно підписував пояснення та протокол, однак їх зміст не читав, оскільки поспішав додому. Також зазначив, що був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції 16.11.2017 року, як свідок, та давав пояснення судді про те, що не бачив, щоб ОСОБА_2 керував транспортним засобом і чи він був за кермом автомобіля.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_2 та його захисника - Жируна Р.М., які просять скасувати постанову, а провадження закрити; заслухавши пояснення свідків; переглянувши відеозаписи, з нагрудних камер інспекторів поліції; перевіривши матеріали справи та додані документи, вважаю, що АС слід задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Строк на апеляційне оскарження даної постанови слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_2 не був присутній при розгляді справи в суді і прийнятті рішення, оскаржувану постанову вчасно не отримав, що позбавило його можливості оскаржити її у строк, передбачений ст. 289 КУпАП.

За змістом ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а згідно з ч. 1 ст. 7 цього ж Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції не дотримався.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Покликання ОСОБА_2 у АС на те, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, оскільки не спростовуються доказами, перевіреними під час апеляційного розгляду.

Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_2, суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав про них.

З оскаржуваної постанови судді не вбачається, що він дійсно досліджував наявні в матеріалах справи докази і чи дав їм належну правову оцінку. Також у вказаній постанові відсутні будь-які пояснення щодо вказаного правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено тільки про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак, будь-яких інших об'єктивних доказів щодо керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння вказаний протокол не містить. Також в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення про відомі обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №218070 від 03.09.2017 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які достовірні докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння і відмовився від проходження медогляду на стан алкогольного сп'яніння.

Пояснення свідків під час апеляційного розгляду, суд визнає достовірними доказами, і таким, що підтверджують пояснення ОСОБА_2 про те, що він в зазначений в протоколі час і місці не керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Крім цього, з пояснень свідка ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду вбачається, що останній був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції 16.11.2017 року, і давав пояснення, як свідок, про те, що не бачив, щоб ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Однак, із змісту мотивувальної частини постанови судді першої інстанції не вбачається, будь-яких пояснень вказаного свідка.

Вважаю пояснення свідка ОСОБА_6, надані ним в судовому засіданні апеляційного суду, належним та допустимим доказом, а його письмові пояснення недостовірними, оскільки він не спростував їх зміст під час апеляційного розгляду.

Зміст викладених обставин адміністративного правопорушення у протоколі, не узгоджується з сукупністю інших доказів по справі, які були предметом перевірки під час апеляційного розгляду. В АС та в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 стверджував, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився в ньому як пасажир.

З переглянутого відеозапису з нагрудних камер відеореєстраторів поліцейських, які були досліджені під час апеляційного розгляду, вбачається як працівники поліції, підходять до автомобіля, який припаркований біля будинку. Після цього, в грубій формі, почали вимагати від ОСОБА_2 документи на автомобіль та посвідчення водія. ОСОБА_2 працівникам поліції неодноразово пояснював, що він не є водієм, автомобілем керувала його дружина, яка і є власником, а він знаходився у автомобілі, як пасажир, а тому не зобов'язаний представляти їм будь-які документи. Після цього, працівник поліції з грубим порушенням вимог закону, заявив ОСОБА_2 про те, що він буде затриманий за підозрою у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та без дозволу власника автомобіля, поліцейські провели в ньому обшук, де знайшли документи на автомобіль. Однак, з цих відеозаписів не вбачається, щоб ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Будь-яких інших доказів, які б об'єктивно свідчили про відмову ОСОБА_2 від проходження медогляду на стан алкогольного сп'яніння у зв'язку з його керуванням транспортним засобом у справі відсутні і не здобуто під час апеляційного розгляду. В той же час, відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до п. 1.10 ПДР, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. З огляду на зміст п. 1.10 ПДР та зміст ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи, пояснення свідків та надані органом патрульної поліції відеозаписи не містять відомостей, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом. Вважаю доводи апеляційної скарги про те, що суд не вжив вичерпних заходів для з'ясування обставин справи та дії особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, є слушними. Висновки судді першої інстанції щодо обставини події, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони спростовуються доказами, перевіреними під час апеляційного розгляду.

Таким чином, вважаю, що по даній справі вчинення адміністративного правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом, а саме факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому приходжу до висновку, про відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу. З урахуванням встановленого, вважаю, що будь-яких достовірних доказів, які б підтверджували керування ОСОБА_2 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, як це зазначено в протоколі та постанові судді, під час апеляційного розгляду справи не здобуто.

Зібрані по справі докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 218070 та пояснення вказаних в ньому свідків, апеляційний суд визнає недостовірними, оскільки їх зміст не відповідає встановленим фактичним обставинам справи, під час апеляційного розгляду, а тому оскаржувану постанову судді слід скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин, АС ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області Ю.Д. Шкрібляк