АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/913/18 Суддя 1-ї інстанції: Садовський К.С.
Провадження № 33/790/623/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою адвоката Колобова Л.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції 14.01.2018 року о 05:20 ОСОБА_3 керував транспортним засобом BMW X6, державний номер НОМЕР_1, в м. Харкові по вул. Я.Мудрого, 18, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням адвокат Колобов Л.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 07.02.2018 року скасувати, та просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_3 в період з 30.01.2018 року по 01.03.2018 року перебував за межами України, та не отримував повістки в судове засідання на 07.02.2018 року.

В скарзі апелянт посилаючись на положення ст.ст. 245, 248, 251, ч.ч.2 та 3 ст. ст. 266, 252, 272 КУпАП та вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП є передчасним.

Вказує, що зазначені у постанові суду першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 насправді під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 124766 від 14.01.2018 року присутніми не були, а були зупинені працівниками патрульної поліції вже після його складання, однак їх не було викликано до суду, та судом не надано належного висновку щодо вказаної обставини.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску суд вважає поважними та відмовити в задоволенні апеляційних вимог виходячи з наступного.

В судове засідання ОСОБА_3 та його захисник не прибули, про час та місце судового розгляду повідомлялись за адресами, зазначеними у матеріалах справи, але судові повістки останніми не були отримані, та були повернути поштою з відміткою про неможливість вручення. При цьому апеляційним судом були виконані всі заходи щодо належного повідомлення апелянта та направлено смс - повідомлення, і згідно автоматично-сформованим довідкам, адвокат Колобов Л.В. отримував двічі повідомлення у судові засідання призначені на 24.07.2018 року та на 07.08.2018 року. Враховуючи наведену інформацію, вимоги щодо дотримання строку розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Виходячи з наведеного, суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 124766 від 14.01.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7

Апелянтом не спростовано об'єктивність цих доказів, їм, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції надано повну та належну оцінку, і прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим, та підстав для скасування такої постанови за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 - адвоката Колобова Леоніда Вікторовича про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик