Справа № 753/6489/18 Головуючий в суді І інстанції - Вовк Є.І.
Провадження № 33/824/209/18 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
Категорія - ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар: Ганжа В.В.

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2018 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених

ч.1 ст.130,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 30.03. 2018 о 19 год. 40 хв., в м. Києві, по вул. Канальна, 3, керував автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна вимова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив, п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2018 року через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що в наведеному рішенні суд першої інстанції обмежився формальним дослідженням наданих матеріалів справи при цьому не забезпечив присутності ОСОБА_3, при здійсненні судового розгляду, чим порушив ч.2 ст. 268 КУпАП та позбавив права останнього на справедливий судовий розгляд, що суперечить положенню ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також апелянт зазначає щодо суті події, а саме про те що ОСОБА_3 неодноразово пояснював, що не керував автомобілем взагалі через що не повинен піддаватись покаранню за дії, яких не вчиняв, більш того стверджував що його вивели щ адміністративного приміщення ГБК «Позняки-3». ОСОБА_3 також повідомив, що не має ключів до автомобіля та навіть документів не мав ані на авто, а ні посвідчення водія, через що його особу було встановлено за базою АМОР, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

пояснення ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі та закрити провадження по справі;

пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та наявні в матеріалах справи інші докази.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи дотримання поліцейським зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не перевірив, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Відповідно до оскаржуваної постанови у вину ОСОБА_3 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння. Підставою для проведення огляду стало те, що ОСОБА_3 30.03. 2018 о 19 год. 40 хв., в м. Києві, по вул. Канальна, 3, керував автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна вимова). Між тим, ці висновки судді зроблені на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок неналежної оцінки доказів і погодитись із ними не можливо.

Однак під час розгляду апеляційної скарги знайшли своє підтвердження наступні обставини.

30 березня 2018 року ОСОБА_3 прибув до гаражно-будівельного кооперативу «Позняки-3», де увійшов до кабінету голови правління відповідного кооперативу, з метою з'ясувати підстави збільшення щомісячних платежів. В ході розмови висловлюючи обурення відсутністю обґрунтувань збільшення тарифів, ОСОБА_3 почав висловлювати свою незгоду з такими тарифами та відмовився сплачувати такі послуги, на що голова гаражного кооперативу - ОСОБА_8 пригрозив поліцією та здійснив виклик останніх, які по прибуттю на місце вирішили заспокоїти ОСОБА_3, шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому будучи наперед обізнаними, що не зупиняли ОСОБА_3, який керував автомобілем, та при цьому перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, неодноразово пояснював, що не керував автомобілем взагалі, через що не повинен піддаватись покаранню за дії яких не вчиняв, більш того стверджував, що його вивели з адміністративного приміщення ГБК «Позняки-3». ОСОБА_3 також повідомив, що не має ключів до автомобіля та навіть документів не мав а ні на авто, а ні посвідчення водія, через що його особу було встановлено за базою АРМОР, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5, який зазначив, що 30 березня 2018 року близько 18 години вечора громадянин ОСОБА_9 прибув до ГБК «Позняки-3» керуючи автомобілем ОСОБА_3 і залишив його на території гаражного кооперативу під гаражем ОСОБА_3 Останній же того вечора автомобілем не керував.

Також, в суді апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_6, який зазначив, що 30 березня 2018 року бачив ОСОБА_3 весь час, автомобілем останній не керував. В той день автомобілем ОСОБА_3 керував громадянин ОСОБА_9.

В своїх показаннях свідок ОСОБА_7 зазначив, що 30 березня 2018 він перебував на чергуванні у підприємстві, яке знаходиться на території ГБК «Позняки-3». Того ж дня, близько 20 години, перебуваючи на прохідній, зустрів ОСОБА_3, який йшов пішки. Деякий час свідок із ОСОБА_3 розмовляли. Зазначив, що за кермом останній не був.

Те, що підставою виклику поліції був конфлікт, який виник в кабінеті голови гаражного кооперативу, частково підтверджують і пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10, які містяться в матеріалах провадження (а.с.3,4). Однак, в даних поясненням не зазначено коли і ким вони були відібрані. Судом апеляційної інстанції вживались неодноразові заходи про виклик свідків даних свідків у судові засідання, але вони до суду не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені.

Відтак, відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована.

Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим постанова Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закриттю, у зв'язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2018 року - скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко