Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/18/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О.Б.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Широкоряд Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2018 року суддя Кропивницького Апеляційного Суду Широкоряд Р.В., за участю захисника-адвоката ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративні стягнення виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права користування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 352 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4, визнаний винуватим в тому, що він, 20.05.2018 року о 21-40 год. в м. Олександрія по вул. Братська керував автомобілем Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота на відстані, млява мова, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння у медичному закладі та продуву алкотестера відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просив скасувати постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2018 та прийняти нову, якою закрити справу за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що всупереч ст.245 КУпАП та приписам ст. 252 КУпАП, Олександрійський міськрайонним суд Кіровоградської області, не надавши належної правової оцінки всім доказам у їх сукупності та вибірково зваживши лише на ті з них, які були одноособово зібрані працівниками поліції та не забезпечивши участі у розгляді справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вчинив таким чином усіх можливих дій для встановлення об'єктивної істини у справі. А саме, судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були непослідовними та не узгоджувалися між собою. Свідок ОСОБА_6 повідомив, що під час складання співробітниками поліції протоколу відносно ОСОБА_4 він перебував від них на відстані близько 30 м. та не може точно сказати чи пропонували правопорушнику пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, а також чи дійсно він відмовився від проходження такого огляду. У той самий час свідок ОСОБА_7, відповідаючи на питання судді, повідомив, що під час складання співробітниками поліції протоколу разом з ОСОБА_6 перебував у безпосередній близькості від місця складання протоколу. При цьому, точно повідомити чи пропонували поліцейські ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп'яніння та чи відмовлявся останній від такого огляду зазначений свідок не зміг. Відповідаючи на уточнююче питання захисника стосовно того, чи чув він від ОСОБА_4 саме запах алкоголю, свідок ОСОБА_7 зазначив, що не може з упевненістю сказати чи це був запах алкоголю. Такими чином, пояснення свідків безпідставно розтлумачені Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області як достатні докази вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не може вважатися належним доказом вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення і складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Вказав, що зазначивши у протоколі про адміністративне правопорушення про відмову водія від проходження огляду на стан сп'яніння, поліцейський не зазначив у протоколі про вчинені ОСОБА_4 дії щодо ухилення від проходження огляду у встановленому законом порядку. Доказів направлення ОСОБА_4 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння матеріали справи не містять, що свідчить про порушення законних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також про безпідставність висновку суду щодо доведеності її вини. Зазначив, що зважаючи на те, що ОСОБА_4. інкриміновано порушення вимог ПДР, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.130 КУпАП, поліцейський, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, повинен був тимчасово затримати транспортний засіб, яким той керував, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, чого зроблено не було. У випадку, якби ОСОБА_4 дійсно перебував у стані алкогольного сп'яніння, такі дії ПСРПП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Шаповала М.І. свідчили б про порушення ним норм ч. 1 ст. 265-2 КУпАП. При цьому, як вбачається з наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, посвідчення водія у ОСОБА_4 не вилучалося, що очевидно не узгоджується з вимогами ст. ст. 265-1 КУпАП. З метою з'ясування зазначених обставин захисником ОСОБА_4 в суді першої інстанції неодноразово заявлялося клопотання про виклик в судове засідання поліцейського, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, проте, судом першої інстанції зазначене клопотання було залишене без задоволення.

Вказав, що суд формально підійшовши до розгляду справи, та не маючи достатньої кількості доказів для її справедливого вирішення, дійшов нічим необґрунтованого висновку щодо підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши захисника-адвоката ОСОБА_3, з'ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №030494 від 20.05.2018 року, ОСОБА_4 20.05.2018 року о 21-40 год. в м. Олександрія по вул. Братська керував автомобілем Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота на відстані, млява мова, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння у медичному закладі та продуву алкотестера відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування відсторонений.

ОСОБА_4 вину в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не визнав та пояснив, що не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Разом із тим, вина ОСОБА_4 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №030494 від 20.05.2018 року /а.с.1/, поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в яких зазначено, що водій автомобіля НОМЕР_2 повертав з вул.. Першотравневої на вул. Братську та здійснив наїзд на бордюр біля пожежної частини де і застряг, почав буксувати, виїхав. Вони підійшли до водія та почули різкий запах алкоголю з машини. Водій в машині знаходився один. Вони зателефонували до поліції після чого водій продовжив рух прямо та повернув наліво,через дві хвилини водій повернувся знову до пожежної частини, вийшов з машини та підійшов до начальника караулу, при цьому мав нестійку ходу, мляву мову та почервоніле обличчя. Водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 від проходження медичного огляду відмовився та продувати «Драгер», також відмовився підписувати протокол /а.с.3-4/. Також вина ОСОБА_4 підтверджується розпискою ОСОБА_9 з якої вбачається, що він зобов'язується доставити автомобіль НОМЕР_3 до місця його стоянки, а саме м. Олександрія вул. Зарічна, 4, а також рапортом ІГРПП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шаповала М.І., з якого вбачається, що 20.05.2018 року під час оформлення адмінпротоколу на ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, даний водій посвідчення водія пред'явив, але не передав для вилучення, після складання адмінпротоколу від підписів в протоколі та дачі будь-яких пояснень відмовився.

Доводи адвоката ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі щодо не надання належної правової оцінки судом першої інстанції всім доказам у їх сукупності, зваживши лише на ті з них, які були одноособово зібрані працівниками поліції та не забезпечення участі у розгляді справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вчинення таким чином усіх можливих дій для встановлення об'єктивної істини у справі є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, однак дані повідомлення поверталися до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про його небажання отримувати дані повідомлення. Також ОСОБА_4 не надав суду першої інстанції підтверджень поважності причин неявки в судові засідання, які призначалися судом першої інстанції та про які крім того повідомлявся адвокат ОСОБА_3, який як вбачається із постанови суду першої інстанції повідомив суд, що ОСОБА_4 23.05.2018 року підписав довіреність на ведення ним справи, однак на момент розгляду справи в суді зв'язок у адвоката з правопорушником відсутній.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно не взяття судом першої інстанції до уваги той факт, що пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були непослідовними та не узгоджувалися між собою.

Так, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_6, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, що 20.05.2018 року він перебував на зміні начальником патруля чергових по фасаду 2-го пожежного рятувального загону. Його викликав черговий по фасаду ОСОБА_7 та пояснив, що автомобіль Део Ланос на великій швидкості повертаючи з вул. Першотравнева, зі сторони РАЦСУ, на вул. Братську наїхав на бордюр по лівій стороні дороги, біля стоянки Олександрійського міськрайонного суду. Він підійшов до водія і відчув від нього запах алкоголю. Водій вийшовши з машини мав нестійку ходу. Водію було запропоновано залишити машину за стоянці, однак останній відмовився і сівши за кермо поїхав по вул. Братській. Через деякий час даний водій повернувся, поставив машину біля їх будки і почав спілкувати з хлопцями, які перебували в цей час на зміні в пожежній частині. За кермом автомобіля, як під час його першого спілкування з водієм, так і після повернення водія до пожежної частини, був один і той самий чоловік, віком десь 60 років. Поки він спілкувався з водієм, його колеги викликали працівників поліції. В автомобілі водій був сам. Коли приїхали працівники поліції, то він і ОСОБА_7 були запрошені в якості свідків. Правопорушнику пропонували продути алкотестер, але він відмовився. Чи пропонували проїхати до медичного закладу він зараз вже не пам'ятає. Також правопорушнику було запропоновано підписати протокол, але чи він його підписав він не бачив. Коли працівники поліції складали протокол він перебував від них на відстані десь до 30м. Обставини викладені в поясненнях, які містяться в матеріалах справи відповідають дійсності.

Із пояснень свідка ОСОБА_7, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що 20.05.2018 року стояв черговим по фасаду в пожежній частині. В якійсь момент він почув як газує автомобіль. Вийшовши побачив, що Део Ланос наїхав на бордюр і газуючи намагався з нього з'їхати. Він покликав начальника караулу і вони разом пішли до автомобіля. З автомобіля вийшов чоловік від якого було чутно запах алкоголю. Вони запропонували йому поставити автомобіль на стоянку, на що останній відмовився та сівши за кермо поїхав. Через декілька хвилин той чоловік повернувся та поставив автомобіль біля будки пожежної частини, по правий бік дороги та почав з ними розмовляти про життя, розповідати що він Афганець, учасник АТО. Були викликані працівники поліції. Працівники поліції при складанні протоколу пропонували правопорушнику продути алкотестер, на що останній відмовився. Чи пропонували йому пройти медичний огляд в лікарні він не чув. Також правопорушнику пропонували підписати протокол про адміністративне правопорушення, однак чи підписав правопорушник його, він також не бачив.

Посилання захисника про допущений працівниками поліції порядок оформлення адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_4, а саме не затримання його транспортного засобу, та посвідчення водія, що є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення складеним з порушенням вимог законодавства, є безпідставними, оскільки по перше зазначені дії ніяким чином не стосуються самого вчинення адміністративного правопорушення, та не можуть бути підставою для не притягнення особи до відповідальності. По друге, згідно матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_4, відмовився передати працівникам поліції своє посвідчення водія, про що працівник поліції склав рапорт. (а.с.6). А його автомобіль згідно розписки, син ОСОБА_9, зобов'язався доставити до місця стоянки. (а.с.5). При цьому, згідно вимог ст.265-2 КУпАП, працівники поліції мають право тимчасово затримувати транспортні засоби, виключно у випадку, якщо розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши письмові докази та пояснення свідків чіткими, узгодженими між собою та зазначив про відсутність в матеріалах доказів, які б їх спростовували.

На переконання апеляційного суду порушень вимог закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення співробітниками поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та судом першої інстанції під час розгляду справи в суді не допущено.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251КУпАП, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При призначенні ОСОБА_4 виду та розміру адміністративного стягнення районний суд у повній мірі врахував суспільно небезпечний характер вчиненого ним правопорушення, його особу, майновий та сімейний стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність та призначив законне та справедливе адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є достатнім для його виправлення, а також запобіганню вчинення ним аналогічних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, дослідивши зібрані докази у справі у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що доводи адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими і такими, що не підтверджуються дійсними встановленими у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій обставинами справи. Суд апеляційної інстанції розцінює вказані доводи намаганням ОСОБА_4 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2018 року, якою ОСОБА_4притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Відповідає оригіналу:

Суддя Кропивницького

Апеляційного Суду Р.В.Широкоряд