Номер провадження: 33/785/1205/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Журавльов О.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи за скаргою правопорушника ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2018 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД 268014 від 14.05.2018 року вбачається, що 14.05.2018 року о 05:20 год., в м. Радивилів по вул. Садовій, водій ОСОБА_2 (далі - особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував автомобілем марки «Рено», д/з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком №264.

Таким чином, особа порушила п. 2.9 (а) «Правил дорожнього руху» України, за що була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9 (а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

На дану постанову правопорушник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що вказана постанова необґрунтована, вона була винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Працівниками патрульної поліції не було запропоновано ОСОБА_2 огляд за допомогою спеціального технічного засобу, при цьому, ОСОБА_2 був згоден пройти медичний огляд на встановлення факту сп'яніння у медичному закладі, за фактом правопорушення надав пояснення, однак, його пояснення працівниками поліції були проігноровані.

Заслухавши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Проте, матеріали справи і сам протокол не містять доказів про те, що ОСОБА_2 відмовлявся пройти огляд у медичному закладі, працівники патрульної поліції не запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків, на вимогу до чинного законодавства, що також підтвердив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2

Також, матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу МОЗ, з метою виявлення стану алкогольного/наркотичного сп'яніння, що свідчить про те, що патрульний поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння.

Згідно п.п. 1.2, 1.3 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: 1) запах алкоголю з порожнини рота; 2) порушення координації рухів; 3) порушення мови; 4) виражене тремтіння пальців рук; 5) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; 6) поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та п.п.1.7, 1.9 Інструкції, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп'яніння.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД 268014 від 14.05.2018 року відсутні дані про відмову ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, відсутній перелік ознак, за якими патрульний поліцейський прийшов до висновку про стан алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_2

Таким чином працівниками поліції було грубо порушені вимоги Інструкції та складення адміністративного протоколу.

Крім того, суд першої інстанції посилався на висновок 264, з якого вбачається, що огляд водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою приладу Drager Alcotest (Драгер).

Проте зазначений прилад не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України, тому даний доказ є неналежним.

В протоколі знайшло відображення того, що порушнику працівниками поліції були роз'яснені його права, однак в протоколі не зазначено, час та місце розгляду адміністративної справи.

Матеріали справи містять роздруківку повістки про виклик до суду ОСОБА_2, проте відсутній підпис останнього, що не може вважатись належним сповіщенням особи про час та місце слухання справи. (а.с.11)

Судова повістка на 16.07.2018 року повернулась до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що не може вважатись належним сповіщенням особи. (а.с.18-19)

Розписка ОСОБА_2 про дату слухання справи на 23.07.2018 року не може вважатись належним доказом сповіщення, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що про дату слухання справи 23.07.2018 року він сповіщен не був, ним було підписано порожній, без зазначення дати слухання справи, довідковий лист з метою отримання копії постанови суду першої інстанції (а.с.20). Доказів, які б спростовували дані твердження, матеріали справи не містять.

Незважаючи на цю обставину суд першої інстанції, ухвалив судове рішення по справі 23.07.2018 року, пославшись на те, що правопорушник знав про час та місце слухання справи, чим порушив норми чинного законодавства.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення судом не враховано та не дана правова оцінка пояснень ОСОБА_2, які були надані ним через канцелярію суду, доводи не досліджені та висновки суду не мотивовані.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283,284 КУпАП.

У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД 268014 від 14.05.2018 року, поясненнями та диском.

Оскільки апеляційним судом встановлено чисельні грубі порушення при оформленні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2, які ставлять під сумнів достовірність даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД 268014 від 14.05.2018 року, тому вказаний протокол є недопустимим доказом. Диск, на який посилається суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутній, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірки вказаних даних.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2, дійсно керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивним обставинам справи та недопустимість як доказів цього протоколу, вказують на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у разі керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп'яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи Ворніческу С.А. винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БД 268014 від 14.05.2018 року, в якому відсутні підписи понятих, оскільки вони взагалі не залучались.

За таких обставин суд першої інстанції у відповідності до вимог п. 2 ст. 278 КпАП України повинен був повернути справу органу, від якого вона надійшла, однак суддя ці вимоги закону проігнорував, заходів до усунення зазначених недоліків не вжив та постановив рішення, яке не ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи.

Таким чином суд не дотримав вимог ст. 245 та ст. 280 КУпАП, поверхово та однобічно розглянув справу, чим допустив порушення норм процесуального права, тому оскаржувана постанова як необґрунтована підлягає скасуванню.

Згідно частини 2 статті 38 КУпАП, в справах про адміністративні правопорушення які підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

З огляду на наведене, враховуючи презумпцію невинуватості, апеляційний суд позбавлений права здійснювати будь-яку оцінку встановлених обставин справи на предмет наявності вини особи.

Статтею 294 КУпАП, передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Враховуючи, що з часу обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення на час розгляду справи в апеляційному суді минуло більше трьох місяців, провадження в справі підлягає закриттю, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.Г.Журавльов