ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі судді Шигірта Ф.С.,

за участю секретаря Пащенко А.О.,

прокурора Чередниченка Р.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 23 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Донецька, громадянку України, із вищою освітою, не заміжню, працюючу головним спеціалістом відділу управління персоналом та правового забезпечення управління персоналом, організаційного та правового забезпечення Департаменту житлово-комунального господарства Донецької ОДА, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-6 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголошено усне зауваження. Провадження у справі закрито.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 працюючи на посаді головного спеціаліста відділу УППЗ управління персоналом, організаційного та правового забезпечення Департаменту ЖКГ Донецької ОДА підпадає під дію ЗУ «Про запобігання корупції» на підставі п.п.«в» п.1 ч.1 ст.3 цього Закону. Знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, 71, Бабич порушуючи вимоги ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції», придбавши квартиру за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 101400,00 грн., не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані у десятиденний строк з 23.11.2017 року по 03.12.2017 року, а зробила це лише на дев'ятнадцятий день, а саме 11.12.2017 року. Таким чином Бабич вчинила адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що не мала умислу на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни майнового стану. Вказала, що не знала про зміни в ЗУ «Про протидію корупції» після яких сума вартості придбаної нею квартири є достатньою для повідомлення про суттєви зміни. Придбавши квартиру, вона вважала її вартість меншою за суму у 50 мінімальних заробітних плат, а тому мала намір включити її до декларації за звітний рік. Крім того, зазначає, що судом проігноровано те, що відповідно до рапорту оперуповноваженого Хачанова С.К. від 10.04.2018 року, правопорушення виявлено та зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Приморського відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, а тому справа підлягала закриттю на підставі ст.38 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її захисник підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову суду провадження закрити. Прокурор просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а також з урахуванням вимог п.7 ст.247, ст.38 КУпАП та роз'яснень ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією», для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Якщо на початок розгляду справи в суді закінчилися строки встановлені ст.38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.

При цьому, якщо строки притягнення особи до адміністративної відповідальності закінчились на момент розгляду справи в суді, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб'єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона у його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Апеляційним судом встановлено, що правопорушення було виявлене та внесено до Журналу ЄО 10 квітня 2018 року, що підтверджується рапортом о/у УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України (а.с.14).

До суду матеріали про адміністративне правопорушення надійшли 11 липня 2018 року за вх.№23380, що підтверджується відміткою на супровідному листі (а.с.1) та протоколом автоматизованого розподілу судової справи (а.с.81).

За таких обставин, на момент надходження адміністративного матеріалу до суду, закінчилися строки передбачені ст. 38 КУпАП, а тому провадження у справі підлягало закриттю.

Проте, суд першої інстанції не закрив справу з цих підстав, оскільки вважав початком перебігу строків передбачених ст.38 КУпАП - момент складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, суд в оскаржуваній постанові не навів мотивів своїх висновків.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками виходячи з наступного.

Діюче законодавство не передбачає яка подія прямо пов'язана з моментом виявлення правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судам необхідно застосовувати практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства і джерелом права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 р. (заяви № 23759/03 та № 37943/06) встановлено порушення ст.6 Конвенції і зазначено, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У згаданому рішенні Суд зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному. У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56).

Отже, у разі коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд першої інстанції мав рахувати днем виявлення правопорушення дату надходження первинної інформації про правопорушення до органу уповноваженого на складання протоколу.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.38, 247 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя