Справа № 496/2030/18
Провадження № 3/496/1067/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

за участю прокурора Ломей Д.В.,

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли від управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки України Національної поліції України, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 385 від 23 травня 2018 року, ОСОБА_1, будучи депутатом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, несвоєчасно подал декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

На виконання зазначених вимог законодавства ОСОБА_1 була зобовязана подати електронну декларацію до 01 квітня 2018 року, а фактично подала 04 квітня 2018 року.

Допитана в судовому засадні ОСОБА_1 пояснила, що з правами та обов`язками ознайомлена, вину у вчиненому не визнала, пояснивши, що дійсно подала декларацію 04.04.2018 року, але у звязку з тим, що замінювала електронну скриньку та відсутністю доступу до мережі інтернет, вказала, що умислу на порушення вимог законодавства у неї не було.

Прокурор вважав, що протокол складений з дотриманням вимог КУпАП, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим остання підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно із ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає за умови не своєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел як обовязкова ознака адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім матеріалів, які повністю підтверджують обставини викладені в протоколі стосовно того що ОСОБА_1 є субєктом який зобовязаний подавати декларацію, до протоколу не додано попередження відповідно до якого ОСОБА_1 була б попереджена про необхідність своєчасного подання декларації.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не розяснено достеменно порядок та строки подання декларації.

Як на підставу обовязку ОСОБА_1 подати декларацію в строк, особа яка склала протокол, посилається на Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.08.2016 р. Зазначене Рішення НАЗК є підзаконним актом, який проводить тлумачення Закону України «Про запобігання корупції», КУпАП, зокрема ст. 172-6 КУпАП.

Фактично, зазначене рішення НАЗК своїм тлумаченням змінило диспозицію ст. 45 Закону України «Про запобіганню корупції», та ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але без внесення змін в відповідні закони.

Все вищезазначене, свідчить про те, що правове регулювання спірних правовідносин існує без дотримання принципу правової визначеності.

В судової практиці ЄСПЛ, з урахуванням загальних цінностей, розкривається складова частина правової визначеності через такі положення:

- для досягнення довіри до судової системи держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними;

- закон має бути сформульований досить точно, щоб людина могла регулювати свою поведінку;

- правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими й точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин.

Недотримання вказаних вимог у національних законах часто порушує основоположні права й свободи людини, що розглядається Європейським судом із прав людини. У його рішеннях чітко підкреслюється необхідність дотримання державами розглядуваних вимог до закону, що є одним з аспектів правової визначеності.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» однією з вимог заявника було те, що п. 2 ст. 127 Кримінального кодексу України (1960 р.) не може бути застосований до його дій, оскільки зазначене положення сформульовано настільки нечітко, що він не міг передбачати, що за цей вчинок його можуть позбавити волі. На думку заявника, його дії підпадали під ст. 186-2 Кодексу про адміністративні правопорушення, тому його не можна було карати за поширення інформації (п. 103).

У звязку із цим ЄСПЛ у рішенні зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Також, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на та, що ОСОБА_1 не мала прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, оскільки остання змінювала електронну скриньку для доступу до сайту та відновлювала доступ до мережі «Інтернет», на що було витрачено тривалий час. Крім того, після відновлення доступу до сервісу, ОСОБА_1 одразу ж виконала вимоги законодавства та пропустила незначний час на подачу відповідної декларації (3 дні).

Тому, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 172-6 ч.1, 278-292 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити в звязку з відсутності складу правопорушення.

Постанова може бути оскарженою до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.

10 серпня 2018 року

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.