Провадження № 3/161/4218/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, фізичної особи-підприємця, -

- за ст.164 ч.1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області із Управління Укртрансбезпеки у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.164 ч.1 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2018 року №0019519, ОСОБА_1 25.10.2018 року о 16.05 год. в м. Луцьк по вул. Шопена надавав послуги з перевезення одного пасажира ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_1, облаштованим розпізнавальним ліхтарем таксі (579) без наявності ліцензії. Дії останнього кваліфіковані як вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 вину у вчиненні ОСОБА_1 адміністративно правопорушення не визнала. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбачено ч. 1 ст. 164 КУпАП. Заперечила щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1, його винність у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №0019519 від 25.10.2018 року, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №103650 від 25.10.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення, поясненням ОСОБА_2 від 25.10.2018 року, та іншими матеріалами справи.

При цьому суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_1 про те, що свідок ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву в якій спростовує факт надання ОСОБА_1 послуг таксі, оскільки ця заява ніяким чином не спростовує першочергові свідчення, які були надані цим свідком у поясненнях працівникам поліції.

Крім того, ці нотаріально посвідчені письмові пояснення підтверджують факт надання ОСОБА_1 послуг з перевезення, яке з обставин справи, носило характер комерційного, оскільки як слідує з показів свідка ОСОБА_2 вони не домовлялися з ОСОБА_1 про безоплатний характер поїздки, а остання не розрахувалася з ОСОБА_1 лише з тих підстав, що ОСОБА_1 не виконав поїздку через зупинку працівниками поліції.

Посилання захисника на свідчення ОСОБА_2 про те, що вона не домовлялася з ОСОБА_1 про суму оплати, а отже це не є послугами таксі, є помилковим, оскільки згідно загальноприйнятих правил перевезень у цій сфері, розрахунок з водієм таксі виконується в кінці поїздки в залежності від кілометражу, коли водій повідомляє пасажиру остаточну вартість поїздки, а тому той факт що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не узгодили вартість поїздки, а в подальшому їх поїздка була перервана працівниками поліції у зв'язку з чим і не відбувся розрахунок, не спростовує факт надання послуг таксі.

Крім того, у письмових нотаріально посвідчених поясненнях ОСОБА_2 вона жодним чином не спростовує, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 мав розпізнавальні знаки таксі. Також вказуючи на те, що номер телефону ОСОБА_1 вона отримала від своєї подруги свідок не вказує її анкетних даних, що ставить під сумнів надані покази в цій частині.

В якості додаткового свідчення про надання ОСОБА_1 послуг таксі суд враховує, що останній згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 11 квітня 2016 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, і одним з його видів діяльності згідно КВЕД є 49.32 «Надання послуг таксі».

Проте, всупереч приписам частини третьої статті 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», ОСОБА_1, як самозайнятий автомобільний перевізник, не отримав обовязкову ліцензію з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі, однак здійснив таке перевезення ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями, направленими на провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на проведення певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, вчинив правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КУпАП України.

При накладенні стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують, обтяжують відповідальність.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, інші обставини справи, суд вважає за доцільне застосувати адміністративне стягнення у мінімальному розмірі, який передбачений санкцією ч.1 ст.164 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

Крім того, на підставі ст.40-1 КУпАП, з правопорушника на користь держави слід стягнути 352,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. (сімнадцять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф Кирилюк