Провадження № 33/780/25/18 Доповідач у 2 інстанції Гриненко
Категорія 147 12.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2018 року суддя Апеляційного суду Київської області Гриненко О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, прийняту відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 01 жовтня 2017 року, близько 23 години 20 хвилин, керував автомобілем марки Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Біла Церква, по вул. Ярослава Мудрого, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив пункт 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. На переконання апелянта, оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, так як винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, апелянт вказує про те, що суддею місцевого суду неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт стверджує, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння під час зупинки транспортного засобу під його керуванням працівниками поліції, при цьому результати огляду за допомогою алкотестера йому не були пред'явлені особисто, а лише оголошені усно, у зв'язку з чим ОСОБА_1 впевнений, що результати не відповідають дійсності. Апелянт вказує на невідповідність складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 251 КУпАП, однак, в чому саме полягає невідповідність, апелянт не зазначає. Також, ОСОБА_1 посилається на неврахування судом першої інстанції всіх обставин, передбачених ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні на нього адміністративного стягнення. Крім того, апелянт зазначає про те, що суддею місцевого суду проведено розгляд справи у його відсутність, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим він не міг реалізувати своє право на захист, рішення суду він своєчасно не отримав, а тому просить поновити пропущений з поважних причин строк апеляційного оскарження постанови суду.

Вважаю, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року є обґрунтованим, так як матеріали провадження не містять будь-яких даних про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо розгляду справи в суді, в порядку передбаченому ст. 277-2 КУпАП, а також відсутні відомості про отримання ним копії оскаржуваної постанови, а відтак, строк на оскарження вказаної постанови пропущений апелянтом з поважних причин.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), дані тестування водія ОСОБА_1 спеціальним технічним засобом, згідно якого ступінь сп'яніння водія становив 0,72 проміле (а.с.2), пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1, всупереч доводів, викладених в апеляційній скарзі, призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого і майнового стану.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено. Також, всупереч доводів апелянта, протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 041779 від 01 жовтня 2017 року, складений щодо ОСОБА_1, повністю відповідає вимогам ст.ст. 251, 256 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта щодо розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в його відсутність, то ця обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як апелянту було забезпечено можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, під час апеляційного розгляду справи, якою він не скористався, оскільки у жодне з трьох судових засідань в апеляційному суді ОСОБА_1 не з'явився, доказів щодо поважності причин неявки суду не надав.

Посилання апелянта на зловживання працівниками поліції своїми правами, що призвело, на його думку, до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, є голослівним і нічим не підтверджується та навпаки, спростовується комплексом доказів, наведених в постанові суду першої інстанції.

До того ж, доводи ОСОБА_1 щодо неознайомлення його з результатом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо нього, в якому міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом протоколу та отримання його копії.

З урахуванням викладеного, вважаю, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, винесеної відносно нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Гриненко