АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/243/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю захисника особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2018 року у відношенні ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 12.11.2017 року близько 06.10 ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» державний номер HON 786 в районі буд. 149 по вул. Академіка Павлова в м. Харкові з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичній установі відповідно до встановленого порядку відмовився, що було засвідчено у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

На цю постанову захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, яку уточнив до початку її розгляду та в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, а справу надіслати за територіальною підслідністю до Київського районного суду м. Харкова.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що вказані в постанові суду обставини, що ОСОБА_2 ніби то керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння не підтверджуються жодними допустимими фактичними даними, обставини, зазначені в частині визнання перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння не відповідають даним судового розгляду. Зазначає, що судом проігноровано факт звернення ОСОБА_2 до офтальмолога за медичною допомогою, тобто апелянт вважає, що ОСОБА_2 фізично не міг керувати автомобілем за станом здоровя. Зазначає, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не могли підтвердити факт відмови ОСОБА_2 від проходження обстеження на стан спяніння, оскільки такої відмови насправді не було, що підтверджується відеозаписом, яким підтверджується, що лейтенант поліції ОСОБА_7, в порушення вимог ст.ст. 256, 268, 274 КУпАП, не залучив перекладача, не встановив особу і не допитав свідка очевидця, на якого вказував ОСОБА_2, не розяснив останньому його права, не розяснив суть процесуальної дії «проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння», не розяснив наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Крім того зазначає, що автомобіль, в якому перебував ОСОБА_2, був зупинений на території Київського району м. Харкова, останній також проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, тому Московський районний суд м. Харкова не міг розглядати цю справу, тому просив скасувавши постанову направити справу до Київського районного суду м. Харкова.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоровя та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3, 4 та 5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан спяніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя), згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування автомобілем саме ОСОБА_2 підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 124767 від 12.11.2017 року (а.с. 1), письмовими поясненнями ОСОБА_8 (а.с. 5), які виконані ним власноручно, і зазначено, що водієм автомобіля був саме чоловік східної зовнішності, який після зупинки автомобіля працівниками поліції намагався помінятись місцями в автомобілі з жінкою, яка була поруч з водієм. Апеляційний відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх обєктивності та суперечливості не вбачається.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с. 3, 4), останні підтвердили, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

В судовому засіданні було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис, та відтворенням якого встановлено, що транспортний засіб «Volkswagen Golf» зупинений на трамвайних рейках. Під час спілкування ОСОБА_2 з працівниками поліції, таке спілкування відбувається на російській мові, ОСОБА_2 саме на російській мові висловлює свою незгоду з тим, що водієм ніби то був він. Працівники поліції вказують, що існують свідки, які бачили саме ОСОБА_2 за кермом автомобіля і на їх чисельні пропозиції пройти огляд на стан спяніння як на місті зупинки, так і в медичному закладі ОСОБА_2 не погоджується, що небезпідставно було оцінено працівниками поліції як відмову від такого огляду. При цьому ОСОБА_2 не було зазначено, що він взагалі не зрозуміє, або погано розуміє російську мову, та не порушено питання необхідності залучення йому перекладача.

Таким чином, апеляційний погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини водія ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при тих обставинах, які викладені в оскаржуємій постанові.

Посилання апелянта, що ОСОБА_2 звертався до офтальмолога за медичною допомогою, що ніби то свідчить про неможливість керування ним транспортним засобом за станом здоровя апеляційний суд також відкидає, оскільки доказів неможливості керування не надано, а наявні в матеріалах справи медичні документи не свідчать про неможливість керувати транспортним засобом.

Твердження захисника щодо не розяснення водію ОСОБА_2 його прав, апеляційний суд вважає такими, що самі по собі не спростовують наявність вини в діях останнього, оскільки вона доведена переліченими вище доказами.

Не погоджується апеляційний суд і з посиланнями апелянта про необхідність скасування постанови від 02.02.2018 року з тих підстав, що це рішення прийнято саме суддею Московського районного суду м. Харкова, а не тим, на території юрисдикції якого було зупинено транспортний засіб, та місця проживання водія, оскільки діючи норми законодавства України про адміністративні правопорушення не містять такої безумовної підстави для скасування судового рішення, як недотримання принципу територіальної підсудності, та вважає, що постанова прийнята органом, який правомочний розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, при розгляді справи було всебічно досліджені обставини, та накладено стягнення в межах санкції частини 1 вказаної правової норми, а всі інші посилання не спростовують правильність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1