Головуючий суддя у 1 інстанції: Сметаняк О.Я.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, 30.03.2018 року о 23 год. 25 хв. у м. Курахове по вул. Лермонтова біля буд. 24, во дворі, керував автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного чи наркотичного сп'яніння, (почервоніння очей) та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння..

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова необґрунтована та підлягає скасуванню. Звертає увагу, що працівники поліції безпідставно підозрювали його у керуванні транспортним засобом у стані сп'яніння, крім того співробітники поліції в порушення вимог чинного законодавства не запропонували останньому пройти огляд на стан сп'яніння на місці виявлення правопорушення. Вказує, що хворіє на цукровий діабет, потребує періодичного вживання інсуліну шляхом ін'єкцій, тому не міг на вимогу працівників поліції одразу їхати до найближчого медичного закладу, який знаходився на відстані близько 40 кілометрів.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду - скасувати і закрити провадження в справі за таких підстав.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в т. ч. протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у т. ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2 хворий на цукровий діабет, що підтверджується довідкою (а.с. 85), про що останнім було сповіщено працівників поліції під час зупинки його транспортного засобу. Дана хвороба відносить гр. ОСОБА_2 до групи осіб з вадами здоров'я , тому держава повинна першочергово гарантувати медичне забезпечення даної категорії осіб, оскільки вони є найбільш вразливими категоріями осіб, до яких зокрема відносять: інсулінозалежних, поранених осіб, психічнохворих, хворих на ВІЛ/СНІД, туберкульоз, гепатит, тощо; та забезпечення збереження їх прав з урахуванням принципу рівності та соціалізації. Резолюцією ООН від 20 грудня 2006 року № 61/225 було зазначено на необхідності збереження прав осіб, хворих на діабет. Дані приписи повинні виконуватися державними органами України, для реалізації принципу соціалізації вищевказаних осіб у суспільстві. Вказаний принцип є основоположним в законодавстві Європейських країн та широко застосовується Європейським судом з прав людини. Даний факт обумовлений тим, що держави, як і міждержавні неурядові організації спрямовують свою діяльність на всебічне і повне забезпечення рівності осіб між собою. Проте, в порушення даних принципів працівниками поліції було проігноровано той факт, що ОСОБА_2 хворий на цукровий діабет, що в подальшому призвело до утиску прав інсулінозалежної особи. Так, працівники поліції не звернули належної уваги на те, що для осіб, хворих на діабет потрібне періодичне вживання інсуліну шляхом ін'єкцій. ОСОБА_3 відмовився одразу їхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп'яніння через те, що медичний заклад знаходився на значній відстані, а працівники поліції відмовилися надати ОСОБА_2 час для вживання інсуліну та вживання їжі, що забезпечує нормальну життєдіяльність осіб, хворих на цукровий діабет. Таким чином, дії працівників поліції по відношенню до ОСОБА_2 не були спрямовані на реалізацію принципу рівності, та призвели до порушення прав останнього.

Судом першої інстанції вказаним обставинам не було надано належної оцінки, що призвело до винесення незаконної постанови.

Матеріали справи містять суттєві суперечності, які унеможливлюють встановити істину по справі. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 353181 від 30.03.2018 року вказано, що ОСОБА_2 знаходиться в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, що за своєю сутністю протирічить одне одному. Так, посилаючись на таку ознаку, як почервоніння очей, співробітник поліції не дійшов висновку в стані якого сп'яніння перебуває ОСОБА_2. Клінічні картини наркотичного та алкогольного сп'яніння мають між собою вагомі протиріччя, які виключають наявність обопільних ознак сп'яніння. Сам факт наявності у ОСОБА_2 такого факту як почервоніння очей не є підставою вважати, що останній заходиться у стані сп'яніння.

За таких умов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 353181 від 30.03.2018 р. (а.с. 1) не можна вважати допустимим доказом, а отже посилання судом першої інстанції на такий доказ є передчасними. З матеріалів справи вбачається, що доказова база справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ґрунтується лише на протоколі про адміністративне правопорушення. Оскільки недопустимість даного доказу вже було встановлено, вважаю що працівниками поліції не було доведено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».

Таким чином, доказів, які б категорично підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, постанову районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова