П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Слива Ю.М., за участю особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Припять Київської області, громадянку України, звищою освітою, працюючу директором ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт+», зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а провадження у справі щодо закрито у зв'язку з закінченням, на момент розгляду справи, строків накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.08.2018 року №395, ОСОБА_2, будучи депутатом Славутицької міської ради Київської області, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ч.1 ст.45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, подала щорічну декларацію за 2017 рік, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП доведена, однак на час розгляду справи по суті пройшов строк притягнення до адміністративної відповідальності, тому суд позбавлений можливості притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

На вказану постанову суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, через порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Суд безпідставно, без будь-якого обґрунтування визнав її винною, взявши за основу протокол, який не відображає всіх обставин правопорушення, при цьому відхилив інші наявні у справі докази та заявлені нею клопотання. Апелянт стверджує, що вона вжила всіх заходів щодо вчасного подання декларації і неодноразово намагалася потрапити до Реєстру декларацій на веб-сайті НАЗК, однак із незалежних від неї обставин не змогла цього зробити до 01.04.2018 року, а лише 02.04.2018 року отримала можливість сформувати декларацію, тим самим виконати свій обов'язок. Тому просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У судове засідання прокурор не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. У телефонній розмові висловив прохання розглянути справу у його відсутність.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити у повному обсязі, постанову просила скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Судом першої інстанції правомірно встановлено що ОСОБА_2 є особою, яка була зобов'язана подати декларацію за минулий рік до 01.04.2018 року.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням /проступком/ визнається протиправна, винна /умисна або необережна/ дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ст.ст. 10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування без поважних причин. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, зобов'язаний довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування без поважних причин.

При цьому, суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб'єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв'язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб'єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов'язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб'єкта до вчиненого ним діяння. Його обов'язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вказаною частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Такий висновок підтверджується і роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, згідно з яким суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 вживала всіх заходів щодо вчасного подання декларації і неодноразово намагалася потрапити до Реєстру декларацій на веб-сайті НАЗК. У зв'язку з неможливістю потрапити на веб-сайт НАЗК зверталась до них з відповідними листами, у тому числі й 28.03.2018 р., 30.03.2018 р., 31.03.2018 р., однак із незалежних від неї обставин не змогла цього зробити до 01.04.2018 року.

При цьому, можливість подати декларацію вона отримала лише 02.04.2018 року, і одразу це й зробила. Вказані обставини підтверджуються належними доказами.

Оскільки, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, оскаржувана постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_2 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 несвоєчасно подала декларацію з поважних причин.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо останньої підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива