САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1503/18
Провадження №3/726/823/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Байцар Л. В. розглянувши матеріали по протоколу БД № 046067, що надійшли з УПП в Чернівецькій області, за участі захисника ОСОБА_1М, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме: 29.07.2018 року о 05 год. 30 хв. в м.Чернівці по вул. Коломийській, 25, керував транспортним засобом «Daimler Chrystler» номерний знак RP 53715 з ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка хода, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан спяніння водій відмовився у встановленому законом у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відносно нього складений протокол за ст.130 ч.1 КпАП України.

У судовому засіданні 5.10.2018 захисник ОСОБА_1 подала клопотання, у якому просила дану справу передати до Кіцманського районного суду Чернівецької області для розгляду за підсудністю, оскільки вважає, місце вчинення правопорушення та місце проживання правопорушника знаходиться на території Кіцманського району Чернівецької області.

У судове засідання правопорушник ОСОБА_2 не зявився.

Відповідно до положень ст. 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Судом встановлено, ОСОБА_2 29.07.2018 року о 05 год. 30 хв. в м.Чернівці по вул. Коломийській, 25, керував транспортним засобом «Daimler Chrystler» номерний знак RP 53715 з ознаками алкогольного спяніння від медичного огляду відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні судом встановлено, що справа підсудна Садгірському районному суду м. Чернівці, оскільки ДТП, після якої було запропоновано пройти тест на вживання алкоголя, сталася на території, що відноситься до Садгірського району м. Чернівців.

Як вбачається з письмових пояснень свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони 29.07.2018 року були запрошені працівниками поліції у якості свідків, в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння у медичному закладі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого спяніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого спяніння.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, зазначений у ст. 266 КУпАП, реалізований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з п. 12 зазначеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

При цьому у відповідності до п. 9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Провина ОСОБА_2 у скоєнні вищевказаного правопорушення підтверджена сукупністю доказів, які знаходяться в матеріалах справи, а саме: відомостями, які зазначені в протоколі про адмінправопорушення серії БД № 046067 від 29.07.2018 року, в тому числі те, що ОСОБА_2 вказав, що відмовляється від проходження огляду на стан спяніння, письмовими показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4С, довідкою № 1553 від 29.07.2018 року підписана лікарем-наркологом ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 відмовився від медичного огляду, відеозаписом подій, поясненнями та іншими матеріалами справи.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд виходить з того, що останній притягається до адміністративної відповідальності у звязку з тим, що керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, і ця обставина знайшла своє повне підтвердження.

Оцінивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, суд вважає, що вони зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення.

При накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, його майновий та сімейний стан.

Крім того, відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., доказів про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору він суду не надав.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 130 ч.3, 283, 284, 294 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», -

ПОСТАНОВИВ :

У клопотанні захисника ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю до Кіцманського районного суду Чернівецької області відмовити.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і за його вчинення накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в доход держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі стягувача Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача коштів: Казначейство України (ЕАП); код банку (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106), судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти діб з дня винесення постанови до Апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці.

СуддяОСОБА_6