КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1200/2018
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Синиченко О.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді накладення штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування усіма транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 29.07.2018 року о 01 год. 00 хв. в м. Вишгород по вул. Набережній - вул. Шолуденка, керував автомобілем «Пежо», д/н НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився відповідно до встановленого законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», у присутності двох свідків. Результати огляду водія ОСОБА_2 1,41 проміле.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, закрити провадження у справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи, винесена на підставі неналежних та недопустимих доказів, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Крім того, як зазначає апелянт, суд не повно, не об'єктивно з'ясував фактичні обставини, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду у зв'язку з чим постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, судом першої інстанції, були допущені грубі порушення принципів судочинства, закріплених у Конституції України та КУпАП, а саме: суд, в порушення вимог п. 2 ст. 278 КУпАП розглянув справу не дивлячись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП; судом під час здійснення правосуддя допущено порушення принципу правової визначеності, закріпленого у судовій практиці Європейського Суду з прав людини; судом під час ухвалення оскаржуваного рішення проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об'єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, а також щодо аналізу взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Як зазначає апелянт, приблизно о 20 годині 28 липня 2018 року він вжив два бокали, близько 800 мл. безалкогольного львівського світлого пива «Львіварня безалкогольне», і під час складення протоколу, приблизно о 01 годині 40 хвилин, пояснював працівникам поліції, що не перебуває у стані алкогольного сп'яніння, оскільки пив безалкогольне пиво, однак працівники поліції пояснили йому, що безалкогольне пиво також не можна пити, і він, не маючи практики спілкування з поліцейськими, повірив їм та написав в протоколі, що визнає вину, однак, як вказує апелянт, на даний час, коли він отримав усі необхідні роз'яснення його законних прав, він розуміє, що його вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не має, а показники приладу «Драгер», на його думку, зроблені до зупинки його транспортного засобу та приналежні іншій особі.

Також, апелянт звертає увагу на те, що після складення відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП він самостійно поїхав далі за кермом свого автомобіля, при цьому відсторонений від керування транспортним засобом, як це передбачено ст. 266 КУпАП, не був.

Крім того, апелянт зазначає про те, що до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, 17 жовтня 2018 року, через канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва, його захисником адвокатом Синиченко О.Ю. подане клопотання про повернення справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності до Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП України для додаткової перевірки у зв'язку з тим, що протокол Серії БД № 359635 від 29 липня 2018 року не відповідає вимогам КУпАП.

Зокрема, як вказує апелянт, відповідно до протоколу, час зупинення його транспортного засобу 1:00, час складання протоколу 1:00, а час проведення освідування за допомогою приладу «Драгер» 00:59, і за таких обставин, час зазначений у протоколі не відповідає часу вказаного у чек-тесті приладу «Драгер», а саме час зупинки транспортного засобу відбувся після часу зазначеного на чек-тесті «Драгер» у зв'язку з чим, показники приладу «Драгер» 1,41 проміле могли бути залишені іншою особою, так як зроблені до зупинки його транспортного засобу, крім того, в протокол серії БД № 359635 не зазначені адреси свідків, а сам протокол містить виправлення відомостей, а час складання протоколу, проте, суд першої інстанції, в порушення ст. 278 КУпАП, не розглянув його клопотання про недопустимість проведення судового розгляду на підставі протоколу, складеного з суттєвими порушеннями закону та необхідністю проведення додаткової перевірки для всебічного, повного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

На думку апелянта, обставини, викладені у Постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року та обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 29 липня 2018 року суттєво відрізняються, у той час, коли його вина у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується саме на протоколі про адміністративне правопорушення від 29 липня 2018 року.

Як зазначає апелянт, суд першої інстанції, як на доказ його вини, робить посилання на постанову про накладення адміністративного стягнення за проїзд світлофора на червоне світло, зазначаючи час зупинення його транспортного засобу 00 годин 55 хвилин, проте, своїм рішенням не спростовує того факту, що відповідно до рапорту інспектора Вишгородського ВПГУНП в Київській області Цесак А.П. від 29 серпня 2018 року, його транспортний засіб було зупинено о 01:20, і за таких обставин, як вважає апелянт, суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, не звернув увагу та не дав належної оцінки доказам у справі, їх суперечливості, для усунення розбіжностей, повного, неупередженого та об'єктивного розгляду справи, не забезпечив виклик в судове засідання свідків зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та працівників поліції, не витребував відеозапис фіксації правопорушення.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що як доказ його вини, судом першої інстанції зазначаються пояснення свідків, що на думку апелянта, є порушенням принципу безпосередності, оскільки в порушення ст. 272 КУпАП жоден свідок не був викликаний та допитаний в залі судового засідання.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 359635 від 29 липня 2018 року, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в присутності яких проводився огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (приладу «Drager» Alcotest 6810); роздрукованим чеком з результатами тесту, на якому зафіксовано вміст алкоголю 1,41%, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, в яких останній звертає увагу на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; незабезпечення судом першої інстанції всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставини справи в їх сукупності; ігнорування судом першої інстанції вимог закону щодо оцінки та достовірності доказів; порушення принципу правової визначеності та розгляд справи на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, суд апеляційної інстанції не встановив достатніх даних, які б дозволили спростувати висновки судді, як щодо фактичних обставин вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і щодо доведеності вини останнього у вчиненні зазначеного правопорушення, яка ґрунтується на належних та допустимих доказах, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та отримали оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, про те, що судом першої інстанції безпідставно було проігнороване його клопотання про недопустимість проведення судового розгляду на підставі протоколу, складеного із суттєвими порушеннями закону та необхідністю проведення додаткової перевірки, оскільки відповідно до вимог, передбачених КУпАП, предметом розгляду судді є не протокол про адміністративне правопорушення, а матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП, є лише одним із доказів, на основі яких суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суперечності та розбіжності між обставинами, які викладені в оскаржуваній постанові, протоколі про адміністративне правопорушення та інших доказах, на які посилається у своїй скарзі ОСОБА_2, не можуть бути визнані істотними та такими, що потягли за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки сам факт того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не викликає будь-яких сумнівів, оскільки його огляд на місці зупинки транспортного засобу було проведено у відповідності до вимог, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для визнання доказів, на яких ґрунтуються висновки судді, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, такими, що не відповідають дійсності або є недопустимими доказами, через їх отримання або оформлення з порушенням встановленого законом порядку.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду цієї скаргу, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити її без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнутодо адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Трубніков А.В.