Номер провадження: 33/785/1725/18
Номер справи місцевого суду: 496/3523/18
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Гірняк Л.А., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області Андрєєва О.О. на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області віл 20.09.2018 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області з ДЗЕ Національної поліції України Управління захисту економіки в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Департамент захисту економіки притягнув ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за те, що перебуваючи на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 оформлення митного поста Одеської митниці, несвоєчасно подав до 01.05.2017 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 03.11.2000 року ОСОБА_3 прийняв присягу державного службовця та починаючи з 21.07.2014 року проходить службу в державній фіскальній службі України Одеської митниці ДФС. На виконання зазначених вимог законодавства ОСОБА_3 був зобов'язаний подати електронну декларацію у строк до 31.03.2017 року. Проте ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав електронну декларацію, а саме 05.05.2017 року о 23.04 годинні.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 своєї вини не визнає та пояснив, що органом, який складав протокол не надано жодного доказу на підтвердження у діях ОСОБА_3 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 172-6 КУпАП, питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності можуть здійснювати виключно працівники НАЗК. Вважає, що досудова перевірка проведена не уповноваженим органом, також звернув увагу на те, що строк притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП сплинув, крім того умислу у ОСОБА_3 щодо не подання декларації не було, оскільки останній фактично подав декларацію 20.03.2017 року. Через деякий час з засобів масової інформації йому стало відомо про некоректну роботу сайту НАЗК і він спробував перевірити стан своєї декларації, однак у зв'язку з закінченням терміну дії ключа електронного цифрового підпису, зробити перевірку не вдалося. Після отримання нового ключа 05.05.2017 року він виявив, що його декларація не подана, в зв'язку з чим він звертався у службу підтримки НАЗК щодо подальших дій та заново заповнив та відправив декларацію за 2016 рік, тому справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому представник посилався на письмові пояснення (а.с.47-66).

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визнав, при цьому підтримав свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, у зв'язку з чим він просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції статті за якою кваліфіковані дії ОСОБА_3

На дану постанову прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вищезазначена постанова, відносно відповідальності ОСОБА_3 є незаконною, наводить відповідні доводи та просить скасувати постанову, винести нову, якою притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню, виходячи з таких підстав.

Положення ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП визначають, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова судді, у справі про адміністративне правопорушення, може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Такий порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (підпунктом 2 пункту 5 розділу XII Закону України №1697- VII, від 14.10.2014 року, який набрав чинності 26.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена: особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності; її законним представником; захисником; потерпілим та його представником. При цьому, прокурора, як суб'єкта оскарження, було виключено із зазначеної норми закону (Закон України №1697- VII від 14.10.2014 року).

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та поширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14.10.2014 року) кореспондують з положенням Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими, однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Щодо посилань прокурора на положення ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення прокурора з апеляційною скаргою на постанову відносно ОСОБА_3, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Оскарженою постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2018 року, якою провадження за по справі відносно ОСОБА_3 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Санкція ч. 1 ст 172-6 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Між тим, ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015, від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з цим, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст.129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції - є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (див. Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»), а в апеляційній скарзі прокурора йдеться про погіршення становища ОСОБА_3, тому можливість прокурора оскаржувати в апеляційному порядку постанову судді про адміністративне правопорушення, не може бути розтлумачена поширено і не може охоплювати випадки не передбачені законом.

Таким чином, враховуючі діючі норми Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що прокурор не є особою, яка, відповідно до положень ст.ст.287, 294 КУпАП, має право подати апеляційну скаргу на оскаржену постанову судді Біляївського районного суду Одеської області віл 20.09.2018 року відносно ОСОБА_3

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 7 та ч. 3 ст. 8 КУпАП, апеляційний суд позбавлений законних підстав прийняти до розгляду апеляційну скаргу прокурора, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ч.2 ст.7; ч.3 ст.8; ст. 293; ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області Андрєєва О.О. на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області віл 20.09.2018 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях - повернути апелянту.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Л.А.Гірняк