П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Сидорук Є.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А кв. 19, НОМЕР_1 від 26.04.1999 року виданий РВ УМВС у Рівненській області, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АА №683555 від 12 листопада 2018 року встановлено, що 12 листопада 2018 про проведенні заходів в рамках операції «Акциз-2018» ОСОБА_1 вчинив проведення господарської діяльності без державної реєстрації, як суб»єкта господарської діяльності (реалізація дизельного палива), чим порушено ст. 50 Цивільного кодексу України, ст. 58 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та вказав, що підприємницькою діяльністю на даний час не займається, і не здійснює господарську діяльність з продажу палива. Просив справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

У відповідності до КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.251 та 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якого його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 42 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєкта господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, викання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Підприємництвоце самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктом господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Наведені обставини мають суттєве та вирішальне значення для правильного вирішення справи, оскільки не встановлення наведених фактів посадовою особою, яка складала протокол, унеможливлює визнання судом, здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимогст. 251 КУпАП.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. Єдиним доказом наданим до суду, є фото автомобіля, яке само по собі не може свідчити про наявність зазначеного адміністративного правопорушення. Окрім того, в матеріалах справи відсутні покази свідків.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.З ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.І ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.З ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії»(«КагеІіп v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.І ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» на даний момент не набрало законної сили, але суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Всупереч наведеним нормам, матеріали справи не містять пояснення свідків зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні відомості про особу, яка отримувала послуги ОСОБА_1

Виходячи зі змісту ст. 164 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за умови систематичного здійснення певного виду господарської діяльності, що є умовою з якої настає державна реєстрація підприємницької діяльності.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 N 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Таким чином, окрім вищевикладеного, протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи не містять достатньо доказів, що ОСОБА_1 здійснював систематично певний вид господарської діяльності, зокрема, операції з пальним по вул.. Р. Шухевича,11 в м. Рівне.

Органами ДФС не вжито заходів для встановлення власника заправного модулю, і протокол про адміністративне правопорушення складено на заправника/охоронця території де розміщено автозаправний модуль, який за таких обставин, не може вважатись субєктом господарювання, оскільки відсутні докази, що останній надає послуги з реалізації пального з метою отримання прибутку, тобто здійснює самостійно, систематично діяльність, яка містить ознаки підприємницької.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, вбачається що дії ОСОБА_1 не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП , суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя : Є.І. Сидорук