АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/2668/2018 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та направити на новий розгляд.

Також ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що будь-яке повідомлення про день та час розгляду справи на його адресу не надходило, а про призначення розгляду справи на 18.07.2018 року він дізнався із сайту «Судова влада України» і, так як він знаходився за межами міста Києва, то 12.07.2018 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Проте, суд першої інстанції, ігноруючи вимоги ст. 268 КУпАП, розглянув справу без його участі, чим позбавив його права захисту своїх інтересів, оскільки він хотів дати особисті пояснення з приводу складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та мав на меті заявити клопотання, що стосуються характеризуючих його даних та даних про майновий стан. Водночас зазначає, що копію оскаржуваної постанови він так і не отримав, а про її існування дізнався лише 17.08.2018 року також через сайт «Судова влада України», що позбавило його можливості оскаржити дану постанову у встановлений законом строк, а тому вважає, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, вважаю, що клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова Голосіївського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_2 була винесена 18 липня 2018 року.

Проте, апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 подав лише 17.08.2018 року, згідно поштового штемпелю, тобто з пропуском встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Між тим, доводи ОСОБА_2, наведені в обґрунтування прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не містять посилань на обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року.

Так, з постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року видно, що ОСОБА_2 не був присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції (а.с. 17).

При цьому, з матеріалів справи слідує, що справа призначалась судом до розгляду на 06.07.2018 року, про що ОСОБА_2 був повідомлений шляхом направлення судової повістки поштою (а.с. 9), однак від його представника за довіреністю ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через її перебування у відпустці з 05.07.2018 року по 06.08.2018 року, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 18.07.2018 року, про що ОСОБА_2 знову ж таки був повідомлений шляхом направлення судової повістки поштою (а.с. 14).

Між тим, ні ОСОБА_2, ні його представник за дорученням ОСОБА_3 у судове засідання 18.07.2018 року не з'явилися, а від ОСОБА_2 знову надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням його представника ОСОБА_3 18.07.2018 року у щорічній відпустці, а також і його перебуванням в даний період часу за межами міста Києва,хоча підтверджуючих документів про відпустку представника ОСОБА_3 жодного разу до клопотання додано не було, як не надано було ніяких документів і щодо неможливості явки до суду самого ОСОБА_2, а тому суд, розцінивши таку процесуальну поведінку ОСОБА_2, як спробу ухилитися від відповідальності, 18.07.2018 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, вищенаведені обставини вказують на те, що ОСОБА_2 та його представник за дорученням ОСОБА_3, будучи обізнаними про складання щодо ОСОБА_2 07 травня 2018 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та про призначені судові засідання, двічі без поважних причин до суду не з'явилися, а в подальшому самостійно не цікавилися ні датою наступного судового засідання, ні наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України» та інші).

Таким чином, зазначені ОСОБА_2 обставини, такі як прийняття оскаржуваної постанови за його відсутності у судовому засіданні, про яку він дізнався випадково лише 17.08.2018 року з сайту «Судова влада України», не можуть бути визнані достатнім обґрунтуванням поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 та його представник за дорученням ОСОБА_3, достеменно знаючи про те, що на розгляді у суді першої інстанції перебувають матеріали справи відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не цікавилися наслідками розгляду справи, тобто не вживали заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження, оскільки причини, на які він посилається, з урахуванням зазначених вище обставин, не є поважними.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскільки доказів, які б підтверджували поважність пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, апелянтом не надано, а обставини, на які він посилається, не є поважними і не підлягають визнанню поважними, то у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2

Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_2

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.