22.08.2018
Справа № 720/1010/18
Провадження № 3/720/379/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Новоселиця

Суддя, Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Єфтемій М.І.,

правопорушника ОСОБА_2,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

Чернівецької області, громадянина України, не працюючого,

за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.. 185 КУпАП, ст.173 КУпАП, -

встановив:

До Новоселицького районного суду направлено працівниками поліції адміністративні протоколи відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП в якому зазначено, що 17.06.2018 року приблизно о 17.40 годи по автодорозі АД Н-10 Стрий- Мамалига між с.Бояни с.Магала, Новоселицького району водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

ОСОБА_2 17.06.2018 року приблизно о 18.50 годин на автодорозі АД Н-10 Стрий- Мамалига між с.Бояни с.Магала, Новоселицького району водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння не реагував на вимоги працівника поліції грубо виражався по відношенні до нього, застосовував в розмові нецензурну лайку по відношенню до поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_2 17.06.2018 року приблизно о 19.00 годин на автодорозі АД Н-10 Стрий- Мамалига між с.Бояни с.Магала, Новоселицького району водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння виражався по відношенні до поліцейського ОСОБА_3 нецензурною лайкою не реагував на його зауваження.

В судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе не визнав в повному обсязі суду пояснив, що 17.06.2018 року приблизно о 17.40 годин по автодорозі АД Н-10 Стрий- Мамалига між с.Бояни та с.Магала, Новоселицького району керував автомобілем НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції за те, що перетнув суцільну лінію. По даному факту працівники поліції оформили на нього адміністративний протокол за ч.1 ст.122 КУпАП якій не оспорює. В процесі оформлення даного протоколу вони запідозрили, що він якби перебуває в стані алкогольного спяніння та запропонували йому пройти освідчення на стан алкогольного спяніння в м. Чернівці та залишити автомобіль на місце. Він не погодився, оскільки в автомобілі знаходився його робочий інструмент, та автомобіль не зачинявся на ключ. Він запропонував їм провести освідчення з застосування технічного приладу «Драгер» на місце, із-за чого між ним та працівниками поліції виникла словесна суперечка. Вони викликали ще один екіпаж поліції та після приїзду другого екіпажу, поліцейські застосувавши по відношенню до нього фізичне насильство повалили його на землю, одягнули на руки кайданки, застосували газовий балончик, бризнувши на нього лежачого прямо в обличчя. З ним в автомобілі знаходилась його дружина ОСОБА_5, до якої також застосували насильство.

Він по відношенню до працівників поліції не висловлювався нецензурною лайкою, не перешкоджав їхнім діям лише був проти того щоб залиши автомобіль, громадський порядок не порушував.

Оскільки працівники поліції застосували газовий балончик, бризнувши в обличчя йому стало зле він нічого не бачив та пояснив, що не може пройти освідчення. Понятих при оформленні протоколу не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона їхала зі своїм чоловіком в напрямок м. Чернівці та між с. Бояни та с. Магала, Новоселицького району був зупинений працівниками поліції. Працівники поліції запідозрили, що якби чоловік керує в стані алкогольного спяніння, тоді чоловік запропонував дати йому технічні засоби для перевірки на місці. Оскільки «Драгера» у працівників поліції не було вони мали намір відвести чоловіка в м. Чернівці та залишити автомобіль та її на місце. Із-за цього почалась словесна суперечка, що чоловік не хотів залишити автомобіль. Працівники поліції викликали другій екіпаж та коли їх було четверо вони в грубій формі застосували фізичне насильство до чоловіка повалили його на землю, нанесли удари по тулубу та надягнули на руки кайданки, та вже на лежачого бризнули в обличчя газовим балончиком. В цей час її тримала жінка поліцейській.

Будучи викликаними в судовому засіданні поняті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні не зявились. Повернулись судові повідомлення з відміткою пошти за неможливістю врученням та повернуто з закінченням терміну зберігання.

Будучі викликані працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні не зявились, ОСОБА_4 листом суду повідомив що не має можливості зявитися в судове засідання підтримує свої пояснення надані в рапорті. Працівник поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні не зявився і не встановлено причина його не явки.

З протоколу серії БР №194940 від 17.06.2018 року вбачається, що він оформлений 17.06.2018 року за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 о 22.00 годині у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

З довідки №1306 від 17.06.2018 року з КУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» вбачається, що лікар ОСОБА_10 при встановив відмову ОСОБА_2 від проходження медичного освідчення на стан алкогольного спяніння.

ОСОБА_10 будучи викликаним в судовому засіданні для допиту в якості свідка не зявився не повідомив суд про причину своєї неявки. З листів юриста КУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_11 від 20.07.2018 року №414 вбачається, що останньому вручена судова повістка та повідомлено про необхідність явки до суду.

З висновку судово-медичного дослідження від 18.06.2018 року за №449 вбачається, що при медичному освідченні ОСОБА_2 було встановлено тілесні які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З листа №15-1914-18 від 23.07.2018 року з Чернівецької обласної прокуратури вбачається, шо по заяві ОСОБА_2 внесено в ЄРДР повідомлення про кримінальне правопорушення вчинено по відношені до нього працівниками поліції на автодорозі між с.Бояни та с. Магала Новоселицького району за ч.2 ст.365 ККУ за №000000255.

Суд аналізуючи пояснення правопорушника, покази свідка та надані до протоколів докази дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних правових підстав.

Зі змісту ст. ст. 252,254-256 КУпАП випливає, що протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, і є найважливішим джерелом доказів у справі. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності. Висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим докази мають бути оцінені суддею на їх достатність для вірогідних та безсумнівних висновків про вчинене на засадах забезпечення доведеності вини за ст.129 Конституції України, і жоден з доказів згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановлену силу.

Так, диспозицією ст.185 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" роз'яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об'єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища працівників поліції, яким правопорушник нібито перешкоджав, ця особа або особи у протоколі не зазначені як потерпілі у відповідності до вимог ст.296 КУпАП, а також, що вимоги працівників поліції були наполегливими та неодноразово повтореними. Невказання конкретних працівників поліції, щодо яких такі дії ОСОБА_2 нібито учинялись, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з'ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі N 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні "Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов'язків.

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме вимоги, у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони усі законними.

Також суд констатує, що, інспектор поліції, який склав протокол, не вжив заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об'єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрав пояснення у інших осіб, які були присутні 17.06.2018 року а обмежився лише його думкою про необхідність оформити встановлені ним правопорушення зі сторони ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП та ст.185 КУпАП не надавши їм належну правову кваліфікацію у відповідності до вимог норм КУпАП таке розслідування правопорушення також не відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є неприпустимим.

Слід звернути увагу також на те, що відповідно до ст. 260 КУпАП адміністративне затримання особи допускається у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення.

Проаналізувавши викладене вище, дійшов переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст.173 КУпАП та ст.185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об'єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, ст.185 КУпАП, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

З протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не вбчається, щоб ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження на стан алкогольного чи наркотичного спяніння з використанням технічних засобів. Хоча п.6 Інструкції затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів що зніжують увагу та швидкість реакції» зазначає, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів дозволених до застосування МОЗ.

Слід зазначити, що лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці або його незгоди з результатами огляду проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного або наркотичного спяніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівниками поліції із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відповідно до п.22 Інструкції Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вище зазначене та враховуючи, що ОСОБА_2 оспорює результат - свою відмову від проходження тесту на стан алкогольного спяніння, що відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням вище зазначених обставин та неможливістю перевірити правильність та законність складання протоколу за участю понятих у звязку з їх неявко, та неявко працівників поліції на яких покладено обовязок доведення вини, суд дійшов висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, у звязку з чим провадження в даній справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 33,36, 124,221, 283, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя,-

постановив:

Закрити провадження по адміністративній справі за ч.1 ст.130 КУпАП, 173 КУпАП та ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її винесення через Новоселицький районний суд до Апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Суддя: Вівчар Г.А.