Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/784/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Житомир

Сууддя апеляційного суду Житомирської області Ляшук В.В. з участю секретаря Воробей Д.О., правопорушника ОСОБА_2, представника правопорушника адвоката Козирєва І.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови, 24 березня 2018 року о 04-20 год. на автодорозі Подільський-Житомир 16 км. ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, ном. знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряних покривів обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду представником ОСОБА_2 адвокатом Козирєвим І.М. подано апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

Зазначає, що під час проголошення постанови суду, ОСОБА_2 участі у судовому засіданні не приймав, оскільки не був повідомлений про день та час розгляду справи. Повний текст постанови засобами поштового зв'язку не отримував, а отримав лише 26.06.2018 року після звернення до канцелярії суду.

Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства України, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права та не ґрунтується на доказах. Суд не врахував всі обставини справи в сукупності і віднісся до розгляду справи формально, що призвело до порушення прав ОСОБА_2 гарантованих Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_2 не мав статус водія, оскільки транспортним засобом не керував, а лише перебував у ньому у якості пасажира, оскільки автомобілем керував ОСОБА_5, у якого були відсутні документи, а працівники поліції виявили посвідчення водія у ОСОБА_2 та прийняли рішення скласти відносно нього протокол про адміністративне порушення.

Викладені в протоколі формулювання вчинення ним, адміністративного правопорушення, не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам справи.

При цьому судом першої інстанції взагалі не досліджувались наведені в протоколі обставини справи, його покази не заслуховувались.

Заслухавши пояснення адвоката Козирєва І.М., правопорушника ОСОБА_2 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду є поважними та такими, що дають підстави для поновлення, строку апеляційного оскарження, оскільки в матеріалах справи містяться дані про не своєчасне вручення (отримання) ОСОБА_2 копії постанови суду, а розгляд справи проводився у його відсутність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою підлягають особи, які керують транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само особи, які керували транспортним засобом та які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп'яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп'яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, або в закладі охорони здоров'я.

Зазначені положення нормативних актів дають підстави для висновку, що відповідальності за ст. 130 КУпАП підлягають особи, які керували транспортним засобом.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановив суд, ОСОБА_2 24 березня 2018 року о 04 годині 20 хвилин керував автомобілем марки «ВАЗ-2101» з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився

Разом з тим, ОСОБА_2, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції з самого початку спілкування з працівниками поліції заперечував факт керування автомобілем і його пояснення не спростовані жодним доказом.

Між тим, пояснення ОСОБА_2, підтвердив допитаний у суді свідок ОСОБА_5, який вказав, що саме він керував транспортним засобом.

Не спростовуються ці обставини і відеозаписом з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував поруч з пасажирськими дверцятами, вказував що не керував транспортним засобом, вказані обставини підтверджували і інші пасажири автомобіля, які пояснювали, що водій втік, ці особи, пояснення яких мали важливе значення для з'ясування обставин справи не були встановлені працівниками поліції.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 не були очевидцями обставин керування транспортним засобом, а лише вказували про відмову ОСОБА_2 пройти медичний огляд, а свідок ОСОБА_9, який є працівником поліції та особою, що оформляла матеріали про вчинене правопорушення не є неупередженою особою.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що суду не надано переконливих та беззаперечних доказів, зокрема пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 являється інвалідом 3 групи у нього ампутована ліва гомілка і про це він заявляв працівникам поліції, як на обставину, що унеможливлює керування транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1, що також додатково свідчить про недоведеність його вини, оскільки зазначені пояснення з огляду на фізичні вади також є неспростованими.

Суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання працівника поліції ОСОБА_9, який при спілкуванні з ОСОБА_2, як засвідчує відеозапис, заявляв про фіксування керування транспортним засобом на відеореєстратор, однак працівник правоохоронного органу від явки до суду усунувся.

Оскільки суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, не надав належну оцінку усім дослідженим доказам, а обґрунтував свої висновки на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини витлумачив не на користь особи, а на користь органу, який склав протокол то апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу правопорушення.

За таких обставин, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Козирєва І.М. задовольнити.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Житомирської області В.В. Ляшук