15.03.2018 Справа № 514/72/18
Провадження №3/522/2054/18
П О С Т А Н О В А

15 березня 2018 року

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Пислар В.П., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3,заміжньої, на утриманні троє малолітніх дітей, працюючої суддею Тарутинського районного суду Одеської області,зареєстрованої та проживаючої: будинок №12, вул. Тіниста смт. Сарата Саратського району Одеської області

-за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, будучи суддею Тарутинського суду Одеської області, не повідомила про суттєві зміни в майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що виразилось в не поданні повідомлення про суттєві зміни у майновому стані від отриманого доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, а саме заробітної плати за червень 2017 року у розмірі 80 406 (вісімдесят тисяч чотириста шість гривень) 70 копійок, чим вчинила дії, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти притягнення її до адміністративної відповідальності , зазначивши, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 176-2Кодексу України про адміністративні правопорушення є правопорушенням, пов'язаним з корупцією та характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, зазначила, що вона дійсно працює суддею Тарутинського районного суду Одеської області та на підставі п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України « Про запобігання корупції» є субєктом на який поширюється дія складеного протоколу. Згідно відомості Територіальної судової адміністрації в Одеській області, яка є податковим агентом, у червні 2017 року їй дійсно було нараховано заробітну платню в розмірі 80 406 гривень 70 копійок.

Однак, згідно наказу голови Тарутинського райсуду Одеської області від 06.06.2017року № 22-в/гс « Про надання відпустки ОСОБА_1М.» їй надано відпустку за період роботи з 16.11.2016року по 15.11.2017року у кількості 59 днів з 04 липня по 1 вересня 2017року включно. У червні 2017року згідно смс - повідомлення від Приватбанку яке надійшло на її телефон від 14.06.2017року вона отримала аванс у розмірі 8372( вісім тисяч триста сімдесят дві) гривні, що також підтверджується роздруківкою про нарахування заробітної плати за червень. 29 червня 2017 року вона вдруге отримала смс повідомлення яке надійшло на її телефон від Приватбанку від 29.06.2017року про зарахування заробітної платні на розрахункову картку у розмірі 56 155 ( пятдесят шість тисяч сто пятдесят пять) гривень 40 копійок, що також підтверджується роздруківкою про нарахування заробітної плати за червень та відпускні. Заробітну платню та аванс вона отримала на руки двома датами та платежами на загальну суму 64527( шістдесят чотири тисячі пятсот двадцять сім) гривень 40копійок. З 04 липня 2017року вона відбула у відпустку.

14серпня 2017року з листа Департаменту Захисту Економіки Національної поліції України їй стало відомо, що вона не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані відповідно до ст. 52 ЗУ « Про запобігання корупції». 16 серпня 2017 року, на її офіційну вимогу до керівника апарату ОСОБА_2 про отримання роздруківки відомостей про нарахування заробітної плати вона отримала відомості про нарахування їй заробітної плати.

Згідно пояснень заступника керівника апарату суду ОСОБА_3, їй стало відомо про те, що в територіальному управлінні Державної судової адміністрації України остання отримала відомості про нарахування заробітної плати працівникам Тарутинського райсуду Одеської області тільки 07липня 2017року, та в свою чергу суддя Тончева Н.М. не отримала відповідний розрахунок/ відомості/ оскільки з 04 липня 2017року відбула у відпустку.

Відтак, в її намірах не було прямого умислу порушувати законодавство у сфері запобігання корупції, крім іншого, звернула увагу суду на те, що відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу . Особа, що сплачує заробітну плату є податковим агентом, на якого Податковим кодексом України покладений обовязок нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи, вести податковий облік , подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення норм Податкового Кодексу України. Тож, особа яка отримує заробітну платню не приймає участі у нарахуванні і сплаті податку, тож вірогідно, що вона припустилася помилки в своїх особистих підрахунках заробітної платні за червень 2017року, яка згідно довідки на 406,70 гривень перевищила 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року та відбула у відпустку. Так, отримавши 16серпня 2017 року роздруківку про нарахування заробітної плати за червень 2017року вона відразу повідомила НАЗК про зміни в її майновому стані що відбулися у червні 2017року.

Викладені обставини свідчать про відсутність умислу на вчинення правопорушення , передбаченого ч.2 ст.172-6Кодексу України про адміністративні правопорушення і відповідно відсутність в її діях складу зазначеного правопорушення , що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п.1ч.1ст.247Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Перевірка стосовно неї проводилась виключно працівниками Департаменту Захисту Економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення робили запити, збирали докази та склали протокол, що є неприпустимим відповідно до Загальних положень « Про департамент захисту економіки Національної поліції України», що також свідчить про недопустимість доказів у даній справі, та є самостійною підставою для закриття провадження.

Крім того, зазначила, що враховуючи те, що протокол № 102 про адміністративне правопорушення , повязане з корупцією складено 18.01.2018року, а з листа Департамету захисту економіки Національної поліції України від 31.07.2017року за вхідним № 10699/39/02-2017 адресованого Тарутинському районному суду Одеської області « Про надання інформації та копії документів » вбачається, що ДЗЕНПУ, як спеціально уповноваженим субєктом у сфері протидії корупції при здійсненні аналізу інформації, у тому числі з відкритих джерел та баз даних , щодо додержання субєктами відповідальності за корупційні та повязані з корупцією правопорушення, вимог Закону України « Про запобігання корупції» вже встановлено можливий факт порушення вимог вказаного Запкону суддею Тарутинського районного суду Одеської області Тончевою Н.М. щодо неповідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, то справа підлягає закриттю відповідно п.7 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з'ясувати факт вчинення адміністративного правопорушення, винність особи, що притягується, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вирішуючи справи пов'язані з корупцією, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно розяснень ВССУ від 22.05.2017 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією відповідно до положень ч. 2ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність передбачена за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані:

1) об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що: в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані; суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;

2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями;

3) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно надати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

З матеріалів адміністративного протоколу, крім іншого, вбачається, що:

Відповідно до ст.1 Закону України « Про оплату праці», заробітна плата це винагорода , обчислена , як правило , у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно пункту 168.1.1 Податкового кодексу, податковий агент, який нараховує , виплачує або надає оподаткований дохід на користь платника податку , зобовязується утримувати податок на на доходи фізичних осіб. Коли підприємство виплачує заробітну плату своїм працівникам , то одночасно з її виплатою до бюджету сплачується податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок .

Також, зазначено, що ст.7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2016рік» встановлено , що мінімальна заробітна плата становила на місяць у розмірі для працездатних осіб : з 1 січня 2016 року 1378гривень. Тож, отримання грошових коштів у розмірі 80 406, 70 гривень перевищує 50 прожиткових мінімумів , встановлених на 1 січня 2016року ( 50х1378грн.= 68900 грн.) та складає 62,49 мінімальних заробітних плат, що свідчить про зміну майнового стану.

З вищенаведеним висновком , суд не може погодитись, оскільки в протоколі йдеться мова про те, що ОСОБА_1 притягається до відповідальності за правопорушення вчинене в червні 2017року, тож у 2017 році мінімальна заробітна плата становила для працездатних осіб 1600 гривень, тому відповідно 50х1600 грн. = 80 000гривень, тож нарахований останній одноразовий дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 80 406, 70 гривень перевищив 50 прожиткових мінімумів встановлених на 1січня 2017року саме на 0,25 від одного прожиткового мінімуму, а не як зазначено в протоколі на 12,49 прожиткових мінімумів.

Крім того, в протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 виник обовязок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані упродовж періоду часу з 00:00годин 29.06.2017року по 23:59 годину 07.07.2017року.

Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані подала тільки о 12:27 годині 16 серпня 2017року, тобто порушила десятиденний календарний строк відповідно до вимог ч. 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції».

Більш, того, зазначено , що згідно витягів табелів робочого часу, що у період обовязку , передбаченого ч. 2 ст.52 Закону України щодо подання повідомлення про суттєві зміни, ОСОБА_1 а, саме з 29.06.2017року по 07.07.2017року , остання перебувала на робочому місці , тобто мала всі необхідні можливості та територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області ОСОБА_1 направлялись відомості про заробітну плату за червень 2017року і остання була обізнана про отримання фактично нарахованої заробітної плати.

Зазначене вище твердження спростовується в більшій частині тим, що згідно наказу голови Тарутинського райсуду Одеської області від 06.06.2017року № 22-в/гс « Про надання відпустки ОСОБА_1М.» їй надано відпустку за період роботи з 16.11.2016року по 15.11.2017року у кількості 59 днів з 04 липня по 1 вересня 2017року включно. Тобто, фактично відповідно до календарних робочих днів останнім робочим календарним днем перед відпусткою було 3 липня 2017року.

Крім того, згідно із поясненями заступника керівника апарату Тарутинського районного суду ОСОБА_3, наданих голові Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_4, судом встановлено, що остання згідно до наказу голови Тарутинського районного суду від 06.07.2017року № 28-в/гс « Про відрядження ОСОБА_3В.» перебувала у відрядженні 07.07.2017року у м. Одеса в територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Одеській області де отримала відомості про нарахування працівникам апарату Тарутинського районного суду Одеської області заробітної плати за червень 2017року. Та наступного робочого дня , а саме 10 липня 2017року, кожен працівник отримав свою копію відомостей щодо нарахування йому заробітної плати. Суддя Тончева Н.М. не отримала відповідний розрахунок, оскільки з 04липня 2017року відбула у відпустку строком на 59 календарних днів.

Згідно, акту складеного 16 серпня 2017року в.о. керівника апарату Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_3 в присутності працівників суду ОСОБА_5, ОСОБА_6 суддя Тончева Н.М. 16 серпня 2017 року отримала відомості щодо нарахування їй заробітної плати за червень 2017.

Тож, судом встановлено, що про нарахування заробітної плати за червень 2017року ОСОБА_1 стало відомо тільки 16 серпня 2017року, яка в свою чергу в той же день повідомила НАЗК про суттєві зміні в майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави від отриманого доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, а саме заробітної плати за червень 2017року у розмірі 80 406( вісімдесят тисяч чотириста шість гривень) 70 копійок.

Суд прийшов до висновку, що викладені обставини свідчать про відсутність умислу у ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення і відповідно відсутність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення, що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п.1ч.1ст.247Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1, проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Слід зазначити, що згідно п. 1 та п. 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей48та50 Закону України «Про запобігання корупції»(далі - Закон).

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є підставою для закриття провадження по справі ( даний висновок узгоджується з висновком у постанові апеляційного суду Одеської області від 29.01.2018року у справі 500/5966/17).

Крім того, згідно з ч. 3 ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно протоколу № 102 від 18.01.2018року складеного оперуповноваженим УЗЕ в Одеській області ДЗЕНП України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7, останній вважає датою виявлення правопорушення дату складання рапорту про встановлення факту вчинення правопорушення , повязаного з корупцією , а саме 16.11.2017року.

Однак, згідно листа Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 31.07.2017року за вхідним № 10699/39/02-2017 адресованого Тарутинському районному суду Одеської області « Про надання інформації та копії документів » , судом встановлено, що ДЗЕНПУ, як спеціально уповноваженому субєкту у сфері протидії корупції при здійсненні аналізу інформації, у тому числі з відкритих джерел та баз данних , щодо додержання субєктами відповідальності за корупційні та повязані з корупцією правопорушення, вимог Закону України « Про запобігання корупції» на момент надсилання зазначеного листа до суду було виявлено факт порушення вимог вказаного Закону суддею Тарутинського районного суду Одеської області Тончевою Н.М. щодо неповідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 38Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення могло відбутись не пізніше 31.10.2017року.

Так, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» зазначається, що адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення (ч. 3ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Разом з тим, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а передбачений ст. 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є гарантією всебічного, обєктивного і повного зясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 і звільнення її від адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 33, 38, 172-6, 221, 247, 254, 268, 284, 289, 294 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п.1 ч. 1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеса протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: