АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/901/2018 Постанова винесена суддею Ульяновською О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., за участі ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 17 серпня 2017 року приблизно о 23 год. 55 хв. керував транспортним засобом «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1, по АДРЕСА_2, з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову постанову про закриття справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта, суд не дотримав вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки не дослідив усіх обставин справи у їх сукупності та не надав їм належної оцінки, при цьому розгляд справи здійснив в порушення вимог ст. 268 КУпАП, у його відсутність, чим позбавив його можливості реалізувати свої права та подати докази, які б могли вплинути на кінцевий результат справи.

Стверджує, що він не міг бути притягнутий до відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки не міг вважатися особою, яка керує транспортним засобом, бо на момент початку оформлення адміністративного матеріалу автомобілем не керував (не виконував функцію водія), не перебував в салоні автомобіля (знаходився біля нього), двигун автомобіля не працював. Між тим зазначає, що на безпідставну пропозицію поліцейського про проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння він все ж таки погодився, водночас поліцейський в порушення вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції &q?мо;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?жу;, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 не пропонував йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу «Драгер».

Крім того, зазначає, що результати його огляду, проведеного в медичному закладі КМНКЛ «Соціотерапія», є недійсними, а відповідний висновок не може бути доказом його винуватості, оскільки перед початком огляду його (ОСОБА_2.) не зареєстрували в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння; безпосередньо огляд проводився після спливу 2 годин, встановлених на проведення даної процедури, протягом 5 хвилин; фактичне обстеження не проводилося та зразки біологічного середовища не відбиралися; жодні технічні засоби не використовувалися; висновок не містить фактичних результатів дослідження; з результатами огляду його не було ознайомлено та не надано другого примірника висновку.

При цьому звертає увагу на те, що він самостійно, на наступний день, звернувся до того ж самого закладу охорони здоров'я КМНКЛ «Соціотерапія» та пройшов за власним бажанням повторно огляд на стан алкогольного сп'яніння, за результатами якого отримав довідку № 1274 від 18 серпня 2017 року про відсутність жодних ознак алкогольного сп'яніння, і зазначене, як вважає апелянт, підтверджує безпідставність підозр поліцейських про перебування ним у стані алкогольного сп'яніння.

ОСОБА_2 також вказує в апеляційній скарзі на численні порушення поліцейськими вимог закону та нормативно-правових актів під час затримання його транспортного засобу і поміщення на зберігання на штраф майданчик.

За таких обставин, апелянт вважає, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною.

Одночасно ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від

11 вересня 2017 року, обґрунтувавши поважність причин пропуску строку оскарження тим, що жодних повідомлень про судове засідання в суді першої інстанції він не отримував, про прийняте судове рішення довідався фактично лише 23 січня 2018 року, ознайомившись з матеріалами справи. Між тим, уклавши договір про надання правової допомоги з Адвокатським об'єднанням «Ліга Веріті» від 22 серпня 2017 року № 22/8-1, він не був обізнаний з тим, що апеляційна скарга, подана захисником в його інтересах на постанову судді від 11 вересня 2017 року, була повернута без розгляду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду ОСОБА_2. пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, допитавши свідків, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі.

Крім того відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне, згідно з вимогами ст. 277-2 КУпАП, її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є невмотивованим і не підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, та відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП, вищезгаданої Інструкції і Порядку особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суддя місцевого суду, не перевіривши виконання вимог ст. 277-2 КУпАП, розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у його відсутність, тобто без дотримання вимог ст. 268 КУпАП, а приймаючи рішення про його винуватість у порушенні п. 2.9(а) ПДР України, дослідив виключно матеріали справи і, як на докази винуватості ОСОБА_2, формально в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення та висновок КМНКЛ &q?ро;Соціотерапія&q?іс; № 006350 від 18 серпня 2017 року, які між тим належним чином не перевірив, оскільки виклав у постанові фактичні обставини правопорушення, які не відповідають змісту протоколу, до того ж не звернув увагу на те, що за матеріалами справи час керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та фактичний час огляду в закладі охорони здоров'я співпадають - 23 години 55 хвилин, що є неможливим, водночас направлення на огляд ОСОБА_2 поліцейським оформлено о 23 годині 50 хвилин, тобто до вказаного в протоколі часу вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, слід погодитися з доводами апелянта про те, що суддею місцевого суду не були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, до того ж за результатами апеляційного розгляду висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Так, після відновлення прав ОСОБА_2, гарантованих йому ст. 268 КУпАП, безпосередньо в судовому засіданні апеляційного суду він пояснив, що 17 серпня 2017 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1, він прибув у двір будинку АДРЕСА_2, куди привіз свого знайомого ОСОБА_4, який проживає за вказаною адресою, припаркував автомобіль та протягом не менше десяти хвилин, знаходячись неподалік від автомобіля, спілкувався зі своїм знайомим. Далі у двір цього ж будинку заїхали два автомобіля, один з яких був з позначкою &q? б;патрульна поліція&q?то;, і зупинилися біля його автомобіля. До нього підійшов чоловік у цивільному одязі, як пізніше він довідався сержант ОСОБА_5, і звинуватив у тому, що він керував автомобілем, будучи не пристебнутим паском безпеки. На прохання представитись та повідомити на підставі чого ним було зроблено такий висновок, цей чоловік наказав поліцейським перевірити його на стан алкогольного сп'яніння та скласти протокол за ст. 130 КУпАП. Тривалий час він намагався з'ясувати суть звинувачень поліцейських, а після їх погроз застосуванням фізичної сили, погодився пройти процедуру огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, бо пропозиції щодо проведення такого огляду за допомогою спеціального технічного засобу не надходило. В лікарні його огляд фактично не проводився, оскільки біологічні зразки не відбиралися та інші процедури не здійснювались, а через п'ять хвилин спілкування з ним лікар повідомила, що він начебто перебуває у стані алкогольного сп'яніння, з чим він не погодився, оскільки алкоголь в той день не вживав. В подальшому щодо нього поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 дав аналогічні пояснення щодо часу та тих обставин, які відбувалися у дворі будинку АДРЕСА_2, безпосереднім свідком яких він був до того моменту, коли ОСОБА_2 поїхав до лікарні з поліцейськими. Свідок наполягав на тому, що ОСОБА_2 привіз його до будинку, де він проживає, приблизно о 21.00 - 21.30 і з цього часу транспортним засобом не керував, а співробітники поліції прибули за вказаною адресою лише хвилин через 20-30 та безпідставно звинуватили ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

Для перевірки пояснень ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4, з огляду на те, що час вчинення правопорушення та час медичного огляду за матеріалами справи співпадає, з метою усунення протиріч в цій частині, що має істотне значення в справі, судом апеляційної інстанції неодноразово приймалися заходи для виклику в судове засідання інспектора патрульної поліції ОСОБА_6, яким складався протокол про адміністративне правопорушення, проте поліцейський до суду не з'явився.

Інші докази, які б підтверджували вказаний в протоколі час керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а саме о 23 години 55 хвилин, в справі відсутні.

За результатами допиту в судовому засіданні лікаря-нарколога ОСОБА_7, а також дослідження акту медичного огляду, відповідного медичного висновку та журналу реєстрації медичних оглядів КМНКЛ &q?ду;Соціотерапія&q?ед; судом апеляційної інстанції було встановлено, що огляд ОСОБА_2 на стан сп'яніння було проведено лікарем о 23 годині 55 хвилин 17 серпня 2017 року за направленням поліцейського, складеним о 23 годині 50 хвилин в цей же день.

Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, аналізуючи указані докази, досліджені в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, а також, приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 в частині того, що, починаючи з 21 години 30 хвилин 17 серпня 2017 року ОСОБА_2 транспортним засобом не керував, а за матеріалами справи його огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я було здійснено о 23 годині 55 хвилин 17 серпня 2017 року, тобто пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, слід погодитись з доводами апелянта про те, що в даному випадку не була дотримана процедура проведення огляду на стан сп'яніння, передбачена ст. 266 КУпАП, отже результати огляду є недійсними.

За таких обставин, прихожу до висновку, що судове рішення стосовно ОСОБА_2, як постановлене суддею місцевого суду з порушенням вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, підлягає скасуванню. А з огляду на те, що в справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження викладених в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 даних про керування ним 17 серпня 2017 року о 23 годині 55 хвилин по АДРЕСА_2 транспортним засобом «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, тобто порушенні п. 2.9(а) ПДР України і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу цього правопорушення.

Інші доводи ОСОБА_2, якими він обґрунтовує неправомірні дії поліцейських, судом апеляційної інстанції не перевіряються, оскільки вмотивовану оцінку діям поліцейських в межах провадження в справі про адміністративне правопорушення надати неможливо.

Таким чином, виходячи з апеляційного прохання, скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко