АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника-адвоката СавченкаР.С., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3, з апеляційною скаргою адвоката Савченка Р.С., поданої в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, -

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 8 лютого 2018 року о 23 годині 20 хвилин рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 4 в місті Києві, керував транспортним засобом марки «Ford», модель «Focus», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погодившись з прийнятим рішенням адвокат СавченкоР.С., в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена без з'ясування дійсних обставин справи, є надуманою, твердження стосовно доведеності перебування водія ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння саме на час керування транспортним засобомне обґрунтовані, обставини, які зазначені у постанові встановленими - судом не встановлювалися, а тому така постанова на думку апелянта підлягає скасуванню.

Апелянт стверджує, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини.

Поза увагою суду залишилися послідовні пояснення ОСОБА_3 про те, що за домовленістю з товаришами про подальше спільне проведення часу він під'їхав на своїй автомашині на автозаправку, очікуючи під'їзду друзів та не маючи наміру продовжити керування автомобілем, а збираючись залишити його на стоянці автозаправної станції, він частиною компанії придбали пиво і розташувались біля автомобіля, виставивши пиво на дах автомобіля та капот.

Коли під'їхали працівники патрульної служби і почали вимагати пройти обстеження за допомогою алкотестеру «Драгер», він погодився, хоча і сам особисто і друзі повідомляли працівникам поліції, що він почав вживати пиво лише після того, як запаркував автомобіль і надалі ним керувати не збирається, що патрульні проігнорували.

Таким чином, апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, тому складений протокол не може вважатися належним та допустимим доказом у справі. На цих підставах апелянт просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, захисника Савченка Р.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши викладені в ній доводи та матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, суд в постанові не вказав.

Так, суд першої інстанції у свої постанові, посилається на протокол про адміністративне правопорушення та на результати приладу Alcotest 6820, не беручи до уваги пояснень ОСОБА_3, та той факт, що технічний пристрій яким проводився огляд на стан алкогольного сп'яніння - Alcotest 6820 не дозволений до використання, оскільки вказаний прилад відсутній у визначеному переліку спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33.

До того ж, як пояснив апелянт, на місці проведення огляду працівники поліції не надали жодного документу, який би підтверджував правомірність використання вказаного приладу, та на його незгоду з результатами проведеного огляду на стан сп'яніння йому не надано скористатися правом передбаченим п.7 розділу1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де вказано, що у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

Слід також погодитися з твердженням апелянта щодо пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які наявні в матеріалах справи. Свідки були запрошені для формального заповнення бланків та акту огляду, ніяких пояснень особисто свідки не надавали, лише поставили свої підписи. Таким чином, показання свідків ставлять під сумнів їх достовірність, оскільки пояснення складені не власноручно, а на бланках, одним почерком, тобто так як необхідно працівникам поліції, а не фактичні дані, які насправді відбувалися під час проведення огляду.

Більш того, до апеляційного суду надано додаткові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які одноголосно вказали наступне.

8 лютого 2018 року приблизно о 23.30 год. поблизу заправки на проспекті Перемоги в м. Києві поліцейські запропонували бути свідком під час проведення тесту на наявність алкоголю у водія. Підійшовши до автомобіля ОСОБА_7 де стояв невідомий раніше громадянин на якого вказали і сказали, що він має пройти тест на наявність алкоголю, одночасно повідомили, що це ОСОБА_3, та ще декілька невідомих громадян, які сперечались з другим працівником поліції, а саме вони заперечували факт руху автомобіля. В свою чергу свідки повідомили, що за час свого перебування біля вказаних осіб вони не помітили в діях ОСОБА_3 дій які б свідчили про сп'яніння останнього. Однак, прилад показав, що останній вживав алкоголь. Свідки звернути увагу на те, що особисто не бачили в якому напрямку та коли саме автомобіль до якого їх підвели працівники поліції здійснював рух, а навпаки чули, що ОСОБА_3 заперечував факт руху автомобіля.Свідки також зазначили що власноручно пояснення не писали і уважно не перечитував, так-як поспішали додому. Водночас, свідки зазначають, що працівниками поліції під час вище описаних подій, в їх присутності, ОСОБА_3 не було запропоновано проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Свідок ОСОБА_8 надала в апеляційне засідання письмове пояснення, яким повністю підтвердила пояснення ОСОБА_3

Слід також відзначити, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів щодо відсторонення водія ОСОБА_3 від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, враховуючи, вищевикладене слід вказати, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, складений із значними порушеннями та всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол не можна вважати дійсним.

Крім того, суд першої інстанції розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та рапорт поліцейського, який зупинив водія ОСОБА_3 із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Савченка Р.С., поданої в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1734//2018

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - СавицькийО.А.