Справа № 487/292/18
Провадження № 3/487/283/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря Треля Г.В., прокурора Кременцова А.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду протокол №74 від 23.06.2017 року відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає та зареєстрована за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-та Повздовжня, 52Б, кв. 79, суддя у відставці, РНОКПП НОМЕР_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, обіймаючи посаду судді Миколаївського районного суду Миколаївської області в період з 10.12.2002 року по 20.12.2016 року, залишаючись особою, яка зобов'язана подавати декларацію відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до п. п. «ґ» п.1 ч.1 ст.3 Закону, порушила вимоги ч.2 ст.52 вказаного Закону, а саме - після нарахування (отримання) заробітної плати в сумі 87272,73 грн., розмір якої перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2016 року, що є суттєвою зміною в майновому стані, у десятиденний строк з моменту виплати (з 28.12.2016 до 06.01.2017), письмово не повідомила про це Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом заповнення відповідної форми в особистому кабінеті користувача на веб-ресурсі https://pulik.nazk.gov.ua внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, та надала пояснення, в яких зазначила, що наказом в.о. голови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.12.2016 року її звільнено з посади судді Миколаївського районного суду Миколаївської області. 27.12.2016 року вона отримала заробітну плату, в тому числі і вихідну допомогу в розмірі 62254,55 грн. Дані про нарахування іншої суми їй не повідомлялися. Вважає, що не доведено наявності в її діях обєктивної та субєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності. Також зазначила, що відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.45 КУпАП суб'єктами правопорушення є працюючі судді та судді, повноваження яких припинено. Суддів, яких звільнено, до суб'єктів правопорушення не включено, оскільки поняття «припинення повноважень судді» та «звільнення судді» не є тотожними, а закон «Про судоустрій та статус суддів» та Конституція України розмежовують різні правові підстави припинення повноважень та звільнення з настанням різних правових наслідків для судді. Підстави припинення повноважень судді передбачено ч.7 ст.126 Конституції України та ст.119-125 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Рішення про припинення її повноважень судді не приймалося, а звільнено з посади судді рішенням Вищої ради юстиції 20.12.2016 року на підставі п. 4 ч.6 ст.126 Конституції України та ст.116 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Отже з 20.12.2016 року вона не являється суб'єктом правопорушень передбачених ст.172-6 КУпАП а тому вважає, що адміністративне провадження підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адмінправопорушення.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та накласти мінімальне стягнення у межах санкції статті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1В, прокурора, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року),Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у неповідомленні про суттєві зміни у майновому стані, слід враховувати: об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у неповідомленні про суттєві зміни у майновому стані.

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст.45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.2 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

В частині 1 статті 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз.1 ч.2 ст.45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст.36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст.4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст.126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст.149-1 Конституції України).

Так, у ч.7 ст.126 Конституції України, ст.119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VIII підстав».

Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст.125 Закону № 1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119-125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч.6 ст.126 Конституції України, ст.116 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23 рп/2010 тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 252 КУпАП України, передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

Беручи до уваги положення ст.7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч.6 ст.126 Конституції України, не можуть бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

Враховуючи той факт що ОСОБА_1, являється суддею, яку звільнено на підставі ч.6 ст.126 Конституції України, а тому вона не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи викладене, адміністративне провадження відносно ОСОБА_1, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 4, 7 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції ОСОБА_2 Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», ст.172-6, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з моменту винесення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва, у строк та порядок, передбачений статтею 294 КпАП України.

Суддя підпис ОСОБА_2

З оригіналом згідно.

Суддя В.О. Гаврасієнко