Справа 206/6233/16-п
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"13" серпня 2018 р. у м. Дніпро суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О. розглянувши заяву Державної судової адміністрації України про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання та виправлення помилки,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.остановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 275,60 грн.

Постанова набрала законної сили 15 листопада 2016 року.

30 листопада 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська направлено копію постанови для виконання в частині стягнення судового збору у розмірі 275,60грн.

02 травня 2018 року на адресу суду надійшла заява Державної судової адміністрації України про виправлення помилки щодо не зазначення в постанові реєстраційного номеру облікової картки платника податків правопорушника та про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання відносно ОСОБА_1, оскільки термін встановлений законом для предявлення постанови до виконання сплинув, посилаючись на норми ЦПК України.

.03 травня 2018 року постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання та виправлення помилки відмовлено.

Не погодившись з постановою суду Державна судова адміністрація України подали апеляційну скаргу.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ДСА України задоволено частково, справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про поновлення строку, виправлення помилки.

У постанові апеляційний суд Дніпропетровської області зазначив, що розвязуючи питання про відмову у виправленні помилки, поновленні строку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність відповідних процесуальних норм в адміністративному законі, які б регулювали правовідносини, які виникають при усуненні помилки. Однак, така відмова позбавляє державний орган, а також іншу зацікавлену особу виконати судове рішення. За таких підстав, суду необхідно обговорити можливість застосування закону за аналогією права.

Так, згідно ст. 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Відповідно до ст.304 КУпАП питання, зв'язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Законодавством передбачено, що стягувачам, які з поважних причин пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд може поновити його тільки щодо виконавчих листів, виданих на підставі рішення, ухвали, постанови в цивільній справі, та вироку, ухвали, постанови в кримінальній справі.

Заяви про поновлення (відновлення) пропущених строків для пред'явлення до виконання інших виконавчих документів судовому розгляду не підлягають.

В той же час, ст. 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ОСОБА_2 проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_3 проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін

Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_4 проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обовязковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_5 Федерації, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до відповіді на запит Інформаційно-судових систем надати реєстраційний номер облікової картки не має можливості, оскільки особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Враховуючи викладене судя не має можливості зазначити ці відомості у постанові суду. Проте, за для забезпечення повного виконання рішення суду та недопущення збитків державного бюджету суд вважає за необхідне поновити строк предявлення до виконання постанови суду від 02 листопада 2016 року в частині стягнення судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 304, 305 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк предявлення до виконання постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у справі №206/6233/16-п, провадження № 3/206/1644/16 в частині стягнення судового збору.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Апеляційного суду Дніпропетровської обл.

Суддя А.О. Сухоруков