Провадження № 33/782/164/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» серпня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В., за участю:

особи, що притягається до відповідальності - ОСОБА_2

його захисника - адвоката Малика Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Малика Д.О. в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який працює: ДЕПО - тракторист, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 липня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Постановою судді Сватівського районного суду Луганської області від 16 липня 2018 року гр-на ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови суду 17 квітня 2018 року о 22 годині 40 хвилин на вул. Новоселівка м. Сватове Луганської області ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ЗАЗ 1102» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник Малик Д.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність судового рішення, яке ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 9, 276, 245, 280, 251, 284 КУпАП. В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що 18.04.2018 р. працівники поліції порушили чинне законодавство, зупинивши ОСОБА_2 без наявності на то законних підстав; в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані ознаки алкогольного сп'яніння, що свідчить про складення його з порушенням, а огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 було проведено у медичному закладі Сватівської ЦРБ з порушенням встановленого порядку.

Захисник зазначає, що в порушення вимог ст.266 КУпАП, пп.6,7 розділу 2 Наказу МВС України від 09.11.2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», щодо проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським і оформлення його результатів, огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським в присутності двох свідків та акт не складався. Таким чином, вказаний порядок був порушений.

Також апелянт посилається на порушення судом під час розгляду справи вимог ст.280 КУпАП щодо встановлення обставин правопорушення та наявність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з посиланням на відповідні докази та з'ясування інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому захисник посилається на недотримання судом першої інстанції роз'яснюючих положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопрушення на транспорті», де звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Тобто, як зазначається в апеляційній скарзі, судом не було викликано та допитано ані ОСОБА_2, як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ані свідків, ані працівників поліції які складали протокол.

Тому захисник просить апеляційний суд оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи поданої захисником апеляційної скарги. Додатково пояснив, що свою провину у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнає та стверджував, що у той день за кермом а/м ЗАЗ перебував його знайомий, ОСОБА_4, з яким вони разом поверталися додому. Працівники поліції під'їхали до нього у той момент, коли автомобіль не рухався, а ОСОБА_4 відійшов додому. Сам він стояв поруч зі своїм автомобілем. Не заперечує той факт, що сам він у той день перебував у стані алкогольного сп'яніння, тому просив ОСОБА_4 відвезти його додому.

Свідок ОСОБА_4, допитаний за клопотанням сторони захисту, під час апеляційного розгляду підтвердив зазначені ОСОБА_2 обставини події та пояснив, що 17 квітня 2018 року у вечері за проханням ОСОБА_2 відвіз того додому на а/м ЗАЗ, який належить останньому. За його присутності працівники поліції їх не зупиняли. Коли він зупинив автомобіль та відійшов до себе додому, ОСОБА_2 залишався біля транспортного засобу, за кермо не сідав. Коли ж він повернувся до автомобіля, то ОСОБА_2 біля машини він вже не застав, після чого повернувся додому. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_2 та запросив підійти до автомобіля. Коли він повернувся, то побачив біля а/м ЗАЗ ОСОБА_2 та працівників поліції, яким показав своє водійське посвідчення, та після чого працівники поліції поїхали. У його присутності стосовно ОСОБА_2 протокол про адмінправопорушення не складався та його працівники поліції не опитували щодо обставин події.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника Малика Д.О. та покази свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд послався, як на докази, на матеріали справи, а саме: на результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 квітня 2018 року, згідно якого ОСОБА_2 у цей день перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Між тим, з такими висновками суду не може погодитись суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з положеннями статті 256 цього Кодексу в протоколі зазначаються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 18.04.2018 року серії БР № 177119, складеного відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2), 17 квітня 2018 року о 22 годині 40 хвилин на вул.Новоселівка м.Сватове Луганської області ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ЗАЗ-1102» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України.

Однак, як свідчать зафіксовані у протоколі пояснення самого ОСОБА_2, він не погодився з викладеними у протоколі обставинами та заперечував факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відомості про свідків правопорушення у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у трьох файлах на DVD диску, долученого до матеріалів справи (а.с.9).

На відеофайлі №20180417 від 17.04.2018 з часом зйомки 23:10:54 - 23:12.70 зафіксовано лише розмова одного з поліцейських із ОСОБА_2, який перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, але стояв поруч зі службовим автомобілем працівників поліції. На питання інспектора поліції ОСОБА_2 відповів, що транспортний засіб йому не належить, але не заперечував факт знаходження його в нетверезому стані.

З відеофайлу №20180418 від 18.04.2018 з часом зйомки 00:05:00 - 00:08.25 вбачається, що після проходження ОСОБА_2 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, інспектором СРПП Сватівського ВП Кодацьким Є.О. було складено та оголошено ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП серії БР № 177119, роз'яснені його права, передбачені ст.ст.10,63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього буде розглянуто Сватівським районним судом Луганської області, про час та дату розгляду справи йому буде повідомлено шляхом надіслання на його адресу рекомендованого повідомлення та було запропоновано підписати протокол. ОСОБА_2 підписав цей протокол та власноруч дописав, що «не керував транспортним засобом в нетверезому стані».

На відеофайлі №20180418 від 18.04.2018 з часом зйомки 00:22:13 - 00:24:47 зафіксовано факт передачі працівниками поліції гр-ну ОСОБА_4 автомобіля «ЗАЗ 1102», який пред'явив посвідчення водія на ім'я ОСОБА_4, та на питання працівника поліції кому належить цей автомобіль, відповів, що ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_2 було пред'явлено технічний паспорт на автомобіль «ЗАЗ-1102», 1994 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Наявні в матеріалах адміністративної справи висновки результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 44 від 17.04.2018 р. (а.с.6), лише підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, а не керування ним транспортним засобом, що не заперечував сам апелянт у суді апеляційної інстанції та що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 Інших об'єктивних доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом «ЗАЗ-1102» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння при наведених у постанові суду обставинах не надано.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Аналіз зібраних у справі та перевірених апеляційним судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_2 та покази свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 при обставинах, встановлених судом, а саме 17 квітня 2018 року о 22 годині 40 хвилин на вул. Новоселівка м. Сватове Луганської області керував транспортним засобом «ЗАЗ 1102» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з чим висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи, які наведені у постанові суду, не відповідають зібраним у справі та перевіреним судом доказам у їх сукупності.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, та його висновки про винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення не ґрунтується на належних доказах.

За таких обставин апеляційна скарга захисника Малика Д.О. підлягає задоволенню, а постанова судді Сватівського районного суду Луганської області від 16 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 та ст.247 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Малика Д.О. - задовольнити.

Постанову судді Сватівського районного суду Луганської області від 16 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік - скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області В.В. Руденко