Номер провадження 33/788/67/18 Суддя-доповідач Олійник В. Б.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Олійник В. Б. ,розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 12 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1,

про застосування адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми, від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, у зв'язку з тим, що він 22 жовтня 2017 року, в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, о 1 год. 15 хв., керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Першотравнева в с. Піщене, Сумської обл., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння.

Наявність у ОСОБА_3 стану алкогольного сп'яніння було встановлено шляхом тестування з використанням технічного засобу - газоаналізатора марки «Драгер 6810» результатами якого у ОСОБА_3 було виявлено 1,53 проміле.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку зі спливом строку застосування адміністративного стягнення.

Крім того, ОСОБА_3 просить звільнити його від адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Також, ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки строк ним був пропущений з поважних причин, так як він не знав про розгляд справи, а про існування постанови про застосування відносно нього адміністративного стягнення він дізнався лише після звернення до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що безпосередньо перед керуванням транспортним засобом він дійсно вживав спиртний напій, про те, на його думку, він не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, ОСОБА_3 вважає, що не відсторонення його працівниками поліції від керування автомобілем свідчить про відсутність у нього ознак сп'яніння.

Наголошує ОСОБА_3 і на тому, що суддя не взяв до уваги дані, що характеризують його особистість, а саме, щире каяття, відсутність повторності та шкоди, спричиненої адміністративним правопорушенням та наявність у нього пристарілих хворих батьків.

ОСОБА_3, як особа, що піддана до адміністративного стягнення та, що подала апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції не з'явився.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним здійснити апеляційний розгляд у відсутність ОСОБА_3, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 своїми діями перешкоджає здійсненню судового розгляду, оскільки фактично ігнорує судові виклики до суду для участі у розгляді справи.

З наявної у матеріалах справи довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Суми вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. (а. с. 8)

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся про призначення розгляду адміністративних матеріалів відносно нього за вказаною адресою (а. п. 6, 11 - 13), однак до суду для участі в розгляді адміністративних матеріалів ОСОБА_3 не з'являвся.

Судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 за належною адресою направлялось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення щодо місця і часу розгляду матеріалів адміністративного провадження відносно нього, однак повістка ним отримана не була у зв'язку з не надходженням ОСОБА_3 до поштового відділення для отримання повістки про що вбачається з відмітки зробленої листоношею.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вказану поведінку ОСОБА_3, щодо неотримання ОСОБА_3 поштових повідомлень, знаходить такою, що спрямована на уникнення ОСОБА_3 участі у апеляційному розгляді справи.

Зазначені обставини суд апеляційної інстанції розцінює, як обраний ОСОБА_3 спосіб захисту щодо уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки такі дії ОСОБА_3 вказують на його спроби затягнути розгляд справи з метою досягти сплину строків, передбачених ст. 38 КУпАП, протягом яких особа може бути піддана адміністративному стягненню.

За таких обставин, беручи до уваги намір ОСОБА_3 уникнути судового розгляду справи судом апеляційної інстанції до сплину строку, у період якого застосовується адміністративне стягнення, приймаючи до уваги вимоги ст. 268 КУпАП, згідно якої участь особи, яка піддається до адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП не є обов'язковою, суд апеляційної інстанції вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи без участі ОСОБА_3

Дослідивши матеріли справи, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3, не прибуваючи до поштового відділення за місцем проживання для отримання судової повістки, тим самим обрав спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, шляхом досягнення спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, у період якого може бути застосовано адміністративне стягнення.

За наведеної обставини суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на законних підставах здійснив судовий розгляд справи у відсутність ОСОБА_4, виходячи з того, що ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, вчинює дії для уникнення ним відповідальності за вчинене, шляхом досягнення спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, у період якого може бути застосовано адміністративне стягнення.

Матеріалами адміністративного провадження підтверджуються доводи ОСОБА_3 про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 присутній не був, а про оскаржувану постанову суду щодо застосування відносно нього адміністративного стягнення дізнався 2 січня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи. (а. с. 19)

За наведених обставин, враховуючи, що ОСОБА_3, як особа, відносно якої було застосовано адміністративне стягнення, отримав постанову суду про застосування такого стягнення поза межами строку на апеляційне оскарження цієї постанови, суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження прийнятої відносно нього постанови про застосування адміністративного стягнення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, виходячи з того, що ОСОБА_3, як особа, що керує транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 387647 відносно ОСОБА_3 (а. с. 1), результатами огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3, здійсненого з застосуванням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Драгер», згідно яких за тестом № 6810 від 22 жовтня 2017 року, у ОСОБА_3 було встановлено наявність алкоголю в організмі в розмірі 1,53 проміле (а. с. 2 - 3).

Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_3, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Будь - яких підстав вважати вказані результати обстеження, як докази, що є недопустимими на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння під час керування ним транспортним засобом, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції, не встановлено.

До того ж, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 не заперечував вжиття ним алкогольного напою, а з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_3 з результатами перевірки за допомогою вказаного технічного засобу погодився, затвердивши це своїм особистим підписом (а. с. 3).

Отже, вчинене ним діяння підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, яке не є малозначним, а тому застосування до ОСОБА_3 в даному випадку звільнення від відповідальності при малозначності правопорушення за ст. 22 КУпАП, виключається.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що доводи ОСОБА_3 про те, що не відсторонення його від керування транспортним засобом свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, суперечать наявним в матеріалах справи фактичним даним, є необґрунтованими та спростовуються належним чином встановленими та дослідженими, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, доказами по справі.

Не відповідають вимогам КУпАП доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність закриття даного адміністративного провадження з підстав спливу строку застосування адміністративного стягнення.

У відповідності зі ст. 38 ч. 2 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, у випадку, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КупАП, за вчинення якого, до ОСОБА_3 застосовується адміністративне стягнення, було вчинено 22 жовтня 2017 року. Цей факт підтверджується вищезазначеним протоколом про адміністративне правопорушення і не заперечується ОСОБА_3, як особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 відбувся 12 грудня 2018 року, тобто в межах строку в період якого могло бути застосовано адміністративне стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що адміністративне стягнення було застосоване до ОСОБА_3 в межах передбаченого законом строку, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Доводи ОСОБА_3 про те, що його перебування під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не спричинило будь - якої шкоди також є безпідставними, оскільки адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП має формальний склад правопорушення, тобто об'єктивна сторона правопорушення полягає в діянні - керуванні транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння, при цьому склад вказаного правопорушення не передбачає обов'язкової ознаки - настання наслідків у виді шкоди та збитків.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що судом першої інстанції не враховані дані, що його характеризують та наявність у нього хворих батьків, оскільки застосоване судом першої інстанції до ОСОБА_3 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, відповідає санкції зазначеної статті та є безальтернативним за відповідне діяння.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що суддя дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та дотримався вимоги ст. 33 КУпАП при вирішенні ним питання про визначення, відносно ОСОБА_3, виду та розміру стягнення, врахував особу порушника, а також пом'якшуючі та обтяжуючі обставини, підстав для скасування та зміни постанови судді, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 12 грудня 2017 року, про застосування адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_3, у вигляді штрафу на суму 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 12 грудня 2017 року, про застосування адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_3, у виді штрафу на суму 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3, без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОлійник В. Б.