Справа № 163/156/18 Провадження № 33/773/134/18 Суддя в 1 інстанції: Чишій С. С.
Категорія: ст. 472 МК України Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2018 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Борсук П.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, представника Волинської митниці ДФС Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 26 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, не працює, до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 53000 (п'ятдесят три тисячі) гривень з конфіскацією в дохід держави вживаної платформи для перевезення автомобілів, вартістю 53000 гривень, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Волинської митниці ДФС України 7793 (сім тисяч сімсот дев'яносто три) гривні витрат у справі за зберігання товарів та на користь держави 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови ОСОБА_3 визнано винним за те, що 30 листопада 2017 року він, слідуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, не задекларував за встановленою формою вживану платформу для перевезення автомобілів, вартістю 53000 гривень, причеплену до автомобіля, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу. Вказує, що ОСОБА_3 був відсутній при розгляді справи судом першої інстанції, а отримав копію постанови наручно у канцелярії суду лише 07 лютого 2018 року. З огляду на наведене вважає строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущеним з поважних причин. Стверджує, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що платформа для перевезення автомобілів була у вжитку, тому може бути товаром як комерційного, так і не комерційного призначення. Однак працівниками митниці не було доведено наміру водія продати товар та купити його для цілей ведення господарської діяльності, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати останнє та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали апеляцію з мотивів, викладених у ній, та просили її задовольнити, представника Волинської митниці ДФС, який її заперечив, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції. Листом Любомльського районного суду Волинської області від 26.01.2018 року № 163/156/18/907/2018 (а.с. 34) стверджується, що копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_3 отримав лише 07.02.2018 року. Згідно даних відстеження поштового відправлення Укрпошти апеляційна скарга була надіслана 09.02.2018 року. Тому, на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження рішення суду слід поновити, так як він пропущений із поважних причин.

В силу положень ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил повинно бути з'ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, при постановленні рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Винуватість ОСОБА_3 стверджується протоколом про порушення митних правил з фототаблицями, митною декларацією та письмовими поясненнями порушника, митними деклараціями пасажирів ОСОБА_8, ОСОБА_1, витягом з бази даних «Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску», актом огляду транспортного засобу, службовою запискою з фототаблицями, висновком експерта.

Судом першої інстанції дана належна оцінка доказам, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, а саме недекларування товарів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари комерційного призначення, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що судом першої інстанції не враховано молодий вік ОСОБА_3, те, що він вперше притягається до адміністративної відповідальності, та відсутність шкоди від його дій громадським та державним інтересам.

Згідно фактури, поданої ОСОБА_3, вартість переміщуваної платформи не перевищує 500 євро. Вищевказаний товар раніше перебував у вжитку.

Застосування до ОСОБА_3 стягнення, передбаченого санкцією ст. 472 МК України, негативно вплине на рівень його життя, членів сім'ї та буде невиправданим по відношенню до вчиненого правопорушення.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_3 слід звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 472 МК України, у зв'язку із малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Застосування такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 22, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 26 січня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 26 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, в частині накладення адміністративного стягнення скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Товар, а саме платформу, повернути ОСОБА_3 після сплати відповідних митних платежів або надати можливість ОСОБА_3 повернути дану платформу у режимі реекспорту до Республіки Польща.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області П.П. Борсук