П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

01 серпня 2018 року о 14 год 00 хв ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen», н/з НОМЕР_1 по просп. Броварському, 16а, у м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначив, що він не перебував у стані наркотичного сп'яніння, а відмовивсь від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, через те, що поспішав по роботі та не хотів залишати транспортний засіб, оскільки автомобіль не закривався. Просив закрити справу про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, на стадії підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності подано клопотання про направлення матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд за місцем його проживання або за місцем реєстрації транспортного засобу.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» від 11 червня 2004 року №11 у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2, вчинене адміністративне правопорушення за адресою: м. Київ, просп. Броварський, 16а, зареєстрований транспортний засіб «Volkswagen», н/з НОМЕР_1 (Pl), зважаючи на індекс у Республіці Польщаза ChomicKa Joanna.

Враховуючи вище зазначене, суддя вважає необґрунтованим клопотання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд за місцем проживання ОСОБА_1, або за місцем реєстрації транспортного засобу, оскільки при наявності альтернативи в даному питанні, його вирішує відповідний орган внутрішніх справ, яким складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, Броварський район Київської області знаходиться по сусідству з Дніпровським районом міста Києва, тому доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про труднощі у добиранні до Дніпровського районного суду м. Києва не заслуговують на увагу. Також суддя критично ставиться до вимоги про направлення справи на розгляд за місцем реєстрації транспортного, оскільки автомобіль марки «Volkswagen», н/з НОМЕР_1 зареєстрований у Республіці Польща, а зазначена можливість не передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_1у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01 серпня 2018 року серії БД № 188154, зі змісту якого вбачається порушення водієм пункту 2.5 правил дорожнього руху України, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, записаному на СД диск.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суддя критично ставиться до тверджень ОСОБА_1, що він поспішав по роботі та не хотів залишати транспортний засіб, тому відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки зазначені обставини не є причиною для відмови від проходження огляд на стан алкогольного сп'яніння. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, вбачається, що він аналізи здасть самостійно, оскільки на той момент у нього був брак часу. Проте, в судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності жодних доказів на спростування обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах доданих до нього не надав.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції інкримінованої статті.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, щоОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 130, 251, 283-285 КУпАП, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судовий збір»

постановив:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн 00 к. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 к. на користь держави.

Роз'яснити ОСОБА_1, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред'явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко