АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Чернівці

Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області Марчук В.Т., за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, кімната №1, м. Кіцмань, Чернівецької області, працює заступником директора адміністративно-господарської частини у Кіцманському коледжі Подільського державного аграрно-технічного університету, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень.

Згідно постанови районного суду, 27 листопада 2017 року близько 20 години ОСОБА_1, за місцем проживання, що по вул. Миколайчука 12, м. Кіцмань,Чернівецької області, вчинив суперечку із співмешканкою ОСОБА_2, виражався нецензурною лайкою, чим завдав психічної та моральної шкоди її здоровю.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову районного суду скасувати, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові районного суду не вірно зазначено, що він та ОСОБА_2 є співмешканцями, оскільки з часу їхнього розлучення вони проживають окремо - в різних кімнатах гуртожитку, спільного господарства не ведуть.

Провадження №33/794/15/18 р. Головуючий у І інстанції: Мізюк В.М.

Категорія ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Марчук В.Т.

Посилається також на те, що нецензурні слова при розмові з ОСОБА_2 не вживав, на повишених тонах розмову не вів, фізичної сили до останньої не застосовував. ОСОБА_2 сама на нього накинулася і вдарила в грудну клітку, він її відштовхнув та вийшов з кімнати.

Вважає, що оскаржуваною постановою районного суду не встановлено та не доведено те, що він з ОСОБА_2 проживає разом і є членами однієї сім`ї, а тому відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, подану апеляційну скаргу, заслухавши доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, перевіривши законність та обґрунтованість постанови районного суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, повинно бути зясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом і яким надана правильна юридична оцінка.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про попередження насильства в сім'ї» від 28 грудня 2015 року, насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 суду пояснив, що з ОСОБА_2 у них троє дітей, однак вони розлучені з червня 2017 року і з того часу проживають окремо в різних кімнатах гуртожитку. 30 листопада 2017 року він зайшов до ОСОБА_2 та дав гроші у сумі 3500 грн. на дітей, але через деякий час почув галасливі крики і побачив що остання разом зі своєю матірю та ОСОБА_3 розпивають спиртні напої. Після цього ОСОБА_2 спровокувала конфлікт і ударила його у грудну клітку, у звязку з чим він її відштовхнув та вийшов з кімнати.

Зауважив, що він приймає участь у вихованні дітей, доглядає за ними, забезпечує матеріально.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_1 вину у скоєному правопорушенні визнає частково, вона повністю підтверджується наступними доказами по справі.

Протоколом про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 27 листопада 2017 року біля 20 год. 45 хв., ОСОБА_1 по місцю проживання, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягли у висловлювані у її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоровю (а.п.1).

Письмовими пояснення ОСОБА_2В, у яких вона підтвердила, що між нею та її колишнім чоловіком, 27 листопада 2017 року, дійсно відбувся словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 ображав її нецензурними словами та, в подальшому, наніс один удар в область шиї, внаслідок чого вона впала та втратила свідомість (а.п.4).

Поясненнями осіб, які були присутні при вищевказаних подіях - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких, 27 листопада 2017 року ОСОБА_1, під час словесної суперечки з ОСОБА_2, виражався нецензурно лайкою відносно останньої, а в подальшому наніс їй удар, від якого вона впала і втратила свідомість (а.с. 5-6).

Довідкою № 523 закладу охорони здоровя, з якої вбачається, що 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння (а.п. 9).

Рапортом інспектора Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6, відповідно до якого, 27 листопада 2017 року виїздом на місце події було встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_1 вчинив словесну суперечку із колишньою дружиною ОСОБА_2, в ході якої ображав нецензурною лайкою.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про те, що сварку спровокувала колишня дружина і він не висловлювався відносно ОСОБА_2 нецензурною лайкою.

Таким чином, приходжу до висновку, що районний суд вірно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що постановою районного суду не встановлено та не доведено те, що він з ОСОБА_2 проживає разом і є членами однієї сім`ї є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про попередження насильства в сім'ї» від 28 грудня 2015 року визначено, що психологічне насильство в сім'ї - це насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ГП №707047, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, кімната №1.

На запит апеляційного суду, щодо місця проживання ОСОБА_1, директором Кіцманського коледжу Подільського ДАТУ надано відповідь про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, кімната №1, де і проживав станом на 30 листопада 2017 року.

Із матеріалів справи вбачається, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_2 разом із трьома, спільними із ОСОБА_1, дітьми. В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що приймає участь у вихованні дітей, доглядає за ними, забезпечує матеріально.

За таких обставин, пояснення ОСОБА_1 про те, що він не проживає разом з ОСОБА_2 та їхніми дітьми однією сімєю спростовуються матеріалами справи та самими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а інші належні докази, про факт не проживання однією сімєю, у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, районний суд, належним чином мотивувавши своє рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення належним чином не врахував характеризуючі дані особи правопорушника, а тому рішення районного суду в частині накладення адміністративного стягнення слід змінити, пом'якшивши його.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України запобіганню вчинення нових правопорушень.

Апеляційний суд при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, а також те, що ОСОБА_1 за час проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4 зарекомендував себе позитивно, має постійне місце роботи, рішень суду про притягнення його до адміністративної відповідальності немає, частково визнав вину у вчиненому та вважає, що правопорушнику слід визначити вид адміністративного стягнення у виді попередження.

Вважаю, що застосування такого адміністративного стягнення, як попередження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року слід змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а апеляційну скаргу - задовольнити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд Чернівецької області,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді попередження.

В іншій частині постанову районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_9

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ В.Т. Марчук (посада) (підпис) (ПІБ)

10.01.2018 року

(дата засвідчення) копії)