Справа № 520/7820/18
Провадження № 3/520/4443/18
ПОСТАНОВА

09.08.2018 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 183-1 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2018 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 з Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, за ст. 183-1 КпАП України.

До вказаних матеріалів надано протокол №294/2085 про адміністративне правопорушення від 14 травня 2018 року, складений відносно ОСОБА_2, в якому зазначено, що останній ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання дитини дочки ОСОБА_3, які зобовязаний сплачувати відповідно до рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 23 лютого 2010 року по цивільній справі №2-3390/10, починаючи з 28 січня 2010 року по 24 січня 2023 року, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме до заборгованості понад 60 місяців, що еквівалентно сумі заборгованості станом на 01.05.2018 року у розмірі 79303 гривні 22 копійки, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем 01 травня 2018 року, за що передбачено адміністративну відповідальність статтею 183-1 КУпАП.

У звязку, за вказаним фактом відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення заст.183-1 КУпАП, несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним шляхом направлення судової повістки поштою разом з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місця мешкання, що підтверджується повернутим конвертом з зазначенням причини невручення у звязку з закінченням терміну зберігання, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Суд переконаний, що на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом були створені всі умови для реалізації права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, проте його безпідставну неявку у судове засідання суд розцінює, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим проводити розгляд справи без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно з вимогами ст. 268 КпАП України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов до висновку про таке.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.183-1 КУпАП, як несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Диспозицією ст.183-1 КпАП України, передбачена відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідальність за вказане правопорушення була встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VІІІ від 07 грудня 2017 року, який набув чинності через місяць з дня опублікування, а саме 06 лютого 2018 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права, тому суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати її як акт прямої дії.

Конституційний Суд України в своєму рішенні №17-рп/2010 від 29 червня 2010 року зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз.3 п.п.3.1 п. 3).

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КпАП України, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які помякшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно вимог ст.245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 07 грудня 2017 року, на підставі якого Кодекс України про адміністративні правопорушення доповнений статтею 183-1, набув чинності 06 лютого 2018 року.

Адміністративна відповідальність за статтею 183-1 КпАП України, наступає за несплату аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Оскільки стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів, чим погіршується становище особи, то дана норма не має зворотної дії в часі. Тому період часу несплати аліментів особою до набрання чинності статтею 183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №294/2085 від 14.05.2018 року, ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КУпАП, а саме не сплата аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_3, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.05.2018 року у розмірі 79303 гривні 22 копійки. Також суд зазначає, що з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості не можливо встановити чіткий період за який утворена заборгованість, однак у розрахунку державним виконавцем зазначено, що заборгованість за 1 місць квітень 2018 року складає в сумі 800 гривень 00 копійок.

Отже, до 06 лютого 2018 року вказані діяння не передбачали адміністративної відповідальності, а після встановлення відповідальності (06 лютого 2018 року) станом на 14 травня 2018 року - дату складання адміністративного протоколу, сукупний розмір заборгованості не перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, як те передбачено у ст.183-1 КУпАП, тому в діях ОСОБА_2 на даний час відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КпАП України.

Відповідно п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.183-1 КпАП України, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченогост.183-1 КпАП України.

Керуючись ст.ст.7,8,183-1,221,245,247,252,280,283,284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити на підставі п.1 ч.1ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченогост.183-1 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги або внесення протесту прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Калініченко Л. В.