Справа № 351/1733/18
Провадження № 33/4808/73/18
Категорія ч. 1 ст. 183-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 240 (двісті сорок) годин суспільно-корисних робіт, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., -

в с т а н о в и в :

З постанови судді вбачається, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред'явлення виконавчого листа до виконання, що станом на 01.08.2018 року у розмірі 30416,10 грн. Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що не згідний із прийнятим рішенням та вважає її незаконною та необ'єктивною. Суд в ході розгляду справи щодо нього не з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив всі докази, не надав вірної правової оцінки відповідним обставинам, а також рішення суду прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно зі змістом ст. 183-1 КУпАП, склад адміністративного правопорушення «несплата аліментів» має місце у випадку виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Проте, як вбачається з матеріалів справи, діяння, за яке ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП мало місце в період з липня 2014 року по серпень 2018 року. При винесенні постанови судом не враховано, що закон, який встановлює, або посилює відповідальність, не має зворотної сили. Стаття 183-1 КУпАП, яка вступила в дію 06 лютого 2018 року, встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів і дана норма не має зворотної дії в часі. Тому, період часу несплати аліментів особою, до вступу в дію ст. 183-1 КУпАП (тобто до 06.02.2018 року), не може братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови для притягнення до адміністративної відповідальності, а отже, суддя незаконно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та наклав стягнення.

Окрім цього, апелянт вказує, що суд при розгляді справи, допустив істотні порушення його процесуальних прав.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, суд в оскаржуваній постанові безпідставно зазначив, що він не з'явився в суд, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки повідомлення про слухання справи він не отримував.

Вказує, що суд першої інстанції, допускаючи неповноту та упередженість, неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції взагалі не приймав жодних заходів для повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про розгляд справи.

Приймаючи до уваги причини, якими обґрунтовуються поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду та відсутність даних, які свідчать про те, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності знала, що в провадженні суду першої інстанції перебувала на розгляді відповідна справа, вважаю, з метою забезпечення права на апеляційне оскарження необхідно поновити строк на апеляційне оскарження.

Пунктом 5 частини 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 07 грудня 2017 року Кодекс України про адміністративні правопорушення доповнено статтею 183-1 «Несплата аліментів». Згідно вказаної статті - несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім'ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, - тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Пунктом 1 розділу II вищевказаного закону встановлено, що цей Закон набирає чинності через місяць з дня його опублікування, крім підпункту 3 пункту 4, пунктів 5-7 розділу I цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та підпунктів 1 і 2 пункту 4 розділу I цього Закону, які набирають чинності через три місяці з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року опубліковано 06 січня 2018 року в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України» №4. Відтак, встановлено, що ст.183-1 КУпАП набрала чинності з 06 лютого 2018 року, через місяць з дня опублікування вищевказаного закону.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред'явлення виконавчого листа до виконання, що станом на 01.08.2018р. у розмірі 30416,10 грн.

Разом з тим, з постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення від 07.06.2018р. неможливо встановити коли саме виконавчий лист був поданий до виконання.

Разом з тим, з копій долучених до протоколу про адміністративне правопорушення документів вбачається, що виконавчий лист був виданий 15.07.2014р.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2014р.; розрахунку заборгованості за аліментами станом на 01.08.2018р.; викликів від 18.03.2018р. та від 01.06.2018р.; акту від 18.03.2018р.; повідомлення Красноставської сільської ради №01-40/155 від 26.03.2018р. вбачається, що заборгованість по аліментам утворилась за період до встановлення адміністративної відповідальності за несплату аліментів.

Стаття 183-1 КУпАП не має зворотної дії в часі, тому апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що період несплати аліментів особою до набрання чинності ст. 183-1 КУпАП (тобто до 06 лютого 2018 року) не береться до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, необхідно прийти до висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 183-1 КУпАП у діях ОСОБА_2 відсутній, тому провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за несплату аліментів підлягає закриттю.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП не відповідає вимогам чинного законодавства та є помилковим.

Крім того, згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до змісту ст. 183-1 КУпАП, адміністративна відповідальність за вчинення даного правопорушення настає у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути конкретизовано коли саме виконавчий лист було звернуто до виконання, за який період утворилась заборгованість по сплаті аліментів та який саме сукупний розмір заборгованості утворився.

Однак, при дослідженні вищевказаного протоколу встановлено, що зазначене в ньому обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не вказані обставини, які свідчать про склад правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред'явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Однак, суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення, прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та виходячи за межі даних протоколу самостійно встановив розмір заборгованості по аліментам.

Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_2 скасувати.

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду підпис О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя: О.П. Васильєв