Справа № 206/5645/18
Провадження № 3/206/1926/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Маштак К.С., за участю секретаря судового засідання Мороза К.Т. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, в залі суду в м. Дніпро, розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працюючого, який зареєстрований за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 55 та проживає за адресами: АДРЕСА_1 та м. Дніпро, вул. Мандриківська, 242, за ч. 2 ст. 123 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 о 16 годині 55 хвилини в м. Дніпро, Самарського р-н, по вул. Гаванська, 17д, водій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, керував т/з HYUNDAI GETZ н.з. АЕ 5206 НО, рухаючись через залізничний переїзд на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 20.5в ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 123 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у скоєнні адміністративного правопорушення спочатку визнав та вказав, що не бачить сенсу доводити свою правоту, оскільки порушив ПДР, однак зазначив, що не тільки він проїхав на заборонений сигнал світлофору через залізничний переїзд, а ще й багато інших водіїв. Однак згодом після переглянутого у судовому засіданні відеозапису, наданого УПП в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 змінив свою позицію та вказав, що правопорушення не вчиняв, факту порушення на відео не зафіксовано.

Не дивлячись на невизнання своєї вини ОСОБА_1, його вина, крім пояснень щодо часткового визнання порушення ПДР, наданих на початку судового засідання, винність ОСОБА_1у вчиненні адміністративного правопорушення, також підтверджується наступними дослідженими судом доказами, а саме.

Протоколом про адміністративне правопорушення БД № 134883 від 29.09.2018, з якого вбачається, що 28.09.2018 о 16 годині 55 хвилини в м. Дніпро, Самарського р-н, по вул. Гаванська 17д, водій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 керував т/з HYUNDAI GETZ н.з. АЕ 5206 НО рухаючись через залізничний переїзд на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 20.5в ПДР.

Електронним рапортом поліцейського Кондратюка від 28.09.2018, відповідно до якого водій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, керуючи т/з HYUNDAI GETZ н.з. АЕ 5206 НО проїхав залізничний переїзд поблизу буд. 17д по вул. Гаванській на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 20.5в) ПДР. По відношенню до водія складено протокол серії БД № 134883, посвідчення водія тимчасово вилучено до розгляду справи по суті.

Відеоматеріалами, наданими УПП в Дніпропетровській області, з яких встановлено, що водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом HYUNDAI GETZ н.з. АЕ 5206 НО та був зупинений працівниками патрульної поліції через порушення ПДР та в ході бесіди з працівниками патрульної поліції визнав, що проїхав залізничний переїзд на заборонений «червоний» сигнал світлофора та наголошував на тому, що не тільки він порушив ПДР, а ще й інші водії. Також водій ОСОБА_1 хотів сплатити штраф на місці за своє порушення ПДР, що також свідчить про визнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Відеозапис є безперервним, із супроводженням звуку, тому при дослідженні цього відеозапису у суду не виникло жодних сумнівів, що саме водій ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума (п. 20.5в ). Ці вимоги Правил ОСОБА_1 порушив.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються вірно за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Враховуючи встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 все ж таки проїхав залізничний переїзд на заборонений «червоний» сигнал світлофора, оскільки він такі пояснення надав спочатку працівникам патрульної поліції та навіть хотів сплатити штраф на місці, що також свідчить про визнання своєї вини водієм ОСОБА_1 Також в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав порушення ПДР, однак зазначив, що не тільки він проїхав на заборонений сигнал світлофору через залізничний переїзд.

Вказані в судовому засіданні доводи ОСОБА_1 щодо не вчинення адміністративного правопорушення нічим обєктивно не підтверджуються та навпаки спростовуються дослідженими судом доказами в своїй сукупності.

Жодних заяв та клопотань на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 суду надано та заявлено не було.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що дана позиція ОСОБА_1 спрямована лише на уникнення адміністративної відповідальності.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_2 в частині визнання вини, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням судді, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, доведеною повністю.

Враховуючи положення ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують та помякшують відповідальність та те, що ОСОБА_1, який тимчасово не працює, не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе, суспільно-небезпечне порушення ПДР, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, легковажно дозволив собі здійснити проїзд на «червоне» світло, що свідчить про свідоме грубе порушення ПДР, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців без оплатного вилучення транспортного засобу, що буде достатнім для його виправлення та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, суд вважає, що воно не може бути застосовано, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення та технічного паспорту автомобіля вбачається, що ОСОБА_1 під час вчинення правопорушення керував транспортним засобом HYUNDAI GETZ н.з. АЕ 5206 НО, який належить ОСОБА_3, а тому застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу у даному випадку є неприпустимим, так як не можна накладати таке стягнення на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі з урахуванням положень ст. 41 Конституції України.

Недоцільним, на думку суду, буде накладення стягнення у виді штрафу, оскільки ОСОБА_1, тимчасово не працює, вчинив грубе порушення ПДР, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, тому такий вид стягнення як штраф не буде відповідати меті стягнення.

Суворим, на думку суду, буде накладення стягнення у виді адміністративного арешту, оскільки в рішенні Європейського Суду з прав людини "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року наголошено на тому, що, як зазначено у Кодексі України про адміністративні правопорушення та у подальших розясненнях Пленуму Верховного Суду України, адміністративні правопорушення (тобто незначні правопорушення за законодавством України) караються арештом лише у виключних випадках (див. пункти 16 та 18), тобто адміністративне стягнення повинно бути пропорційним переслідуваній меті.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) Постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 245, 275-280, 283-287 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного судучерез Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К.С. Маштак