20 червня 2018 року місто Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_3 15 листопада 2017 року о 07 год. 45 хв. на 11 км. а/д Кіпті - Глухів - Бачівськ керував автомобілем «ФАВ» державний номернийзнак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестеру «Драгер» №0675, результат 0,52 проміле, чим ОСОБА_3 порушив п.2.5а ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.І КУпАП.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим та невмотивованим ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.
Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Справа № 33/796/854/2018
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Апелянт заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення та стверджує, що в стані алкогольного сп'яніння не перебував, з результатами приладу Драгер категорично не погоджувався та вимагав направити його до медичного закладу для проведення огляду лікарем, тому ОСОБА_3 вважає, що протокол складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження того, що не перебував у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 посилається на Висновок щодо результатів медичного огляду, який пройшов самостійно у ОКЛПЗ «Ніжинський наркологічний диспансер» (а.с.12). З вказаного висновку вбачається, що у громадянина ОСОБА_3 ознак сп'яніння не виявлено.

Отож, апелянт вважає, що його неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через що просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови від 15 січня 2018 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння суд в постанові не вказав.

Так, в апеляційному засіданні апелянтом надано пояснення, які нічим не спростовано, а навпаки підтверджено доказами у справі, про те що будучи не згодним з результатами огляду на місці зупинки вимагав направити його для проходження огляду до медичного закладу, бо був впевнений, що у стані алкогольного сп'яніння не перебував. Більш того, на момент зупинки транспортного засобу їхав у рейс по роботі (перевозив вантаж) і не міг дозволити собі вживати алкогольні напої ані в день зупинки ані на передодні. Проте, поліцейські почали погрожувати йому, що у випадку направлення його на огляд, що автомобіль вони евакуюють на штраф-майданчик, що потягне також додаткові чималі витрати для його повернення та час. Враховуючи, що автомобіль належить не йому, а також необхідність закінчення рейсу у строк, ОСОБА_3 не міг дозволити здійснити евакуацію автомобіля на штраф-майданчик. Разом з тим, поліцейські йому повідомили, що після оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення він зможе протягом дня самостійно звернутися до будь-якої лікарні, де пройти медичний огляд.

До того ж, складання протоколу зайняло у працівників поліції майже півтори години. Під час складання протоколу відносно нього патрульним екіпажем було зупинено ще одного водія для огляду на стан алкогольного сп'яніння та здійснювалося паралельно оформлення двох протоколів - одного відносно ОСОБА_3, другого - відносно іншого водія.

Після отримання приблизно о 9 год. 15 хв. копії протоколу ОСОБА_3 добравшись попутним транспортом до найближчого медичного закладу у м. Ніжин, звернувся до лікаря-нарколога для проведення огляду. Проте, огляд негайно проведений не був. Йому було видано рахунок на оплату послуг лікарні, який необхідно було оплатити у відділені банку. Вистоявши чергу у банку, оплативши послуги лікарні, лише о 11 год 45 хв. ОСОБА_3 вдалося пройти огляд у лікаря-нарколога. За результатами огляду ОСОБА_3 надано Висновок щодо результатів медичного огляду, який засвідчує, що у громадянина ОСОБА_3 ознак сп'яніння не виявлено.

Таким чином, з наведених пояснень видно, що причини, з яких ОСОБА_3 пройшов огляд у лікаря після спливу 2-х годин з моменту проведення огляду на місці зупинки, не залежали від нього, а виникли в силу протиправної бездіяльності поліцейських, які відмовились направити його на огляд до медичного закладу чим порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Слід також зазначити, що в матеріалах справи відсутній рапорт поліцейського, який зупинив транспортний засіб із зазначенням обставин зупинки, що також вказує на неналежне оформлення адміністративного матеріалу.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, складений із значними порушенням та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, тому такий протокол не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, бо викликає сумніви щодо правомірності його складання.

Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАПта піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель