АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
м. Київ, вул. Солом'янська , 2-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кияшко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року щодо ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 8500 грн. 00 коп.

ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, будучи директором ТОВ «Асторі Груп», допустив порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягало у тому, що працівник товариства ОСОБА_4 в період стажування, перебуваючи на посаді паркувальника в ТОВ «Асторі Груп», здійснювала розрахункові операції з паркування транспортних засобів на паркувальному майданчику та з 13 листопада 2017 року була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальне державне соціальне страхування та прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 перебувала на посаді паркувальника в ТОВ «Асторі Груп» та здійснювала розрахункові операції з паркування транспортних засобів на підставі цивільно-правового договору між нею та роботодавцем, а тому їхні відносини врегульовуються не нормами Кодексу законів про працю України, а положеннями Цивільного кодексу. Підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя місцевого суду дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, на підставі даних, що містяться в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове страхування № 26-62/1384 та протоколі про вчинення адміністративного правопорушення № 26-62/923 від 18.12.2017, згідно з якими ОСОБА_3 в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України допустив до роботи паркувальника ОСОБА_4 в період стажування без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, чим грубо порушив її права, передбачені ст.ст. 43, 45 та 46 Конституції України.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4 було прийнято на роботу на підставі цивільно-правового договору.

В матеріалах справи міститься копія цивільно-правового договору № 11/1217 від 01.12.2017, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Асторі Груп», в особі директора ОСОБА_3, про надання виконавцем ОСОБА_4 послуг із забезпечення безперебійної роботи паркувального комплексу.

У протоколі про вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, зазначається, що ОСОБА_4 було прийнято на роботу на підставі цивільно-правового договору, при цьому у протоколі відсутні відомості про те, які положення закону порушено внаслідок укладення такого договору.

Апеляційним судом неодноразово викликався в судове засідання інспектор головного управління держпраці у Київській області, який складав протокол про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, однак він до суду не з'явився та пояснення з приводу змісту протоколу не надав.

Відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг фізичною особою може здійснюватися як на підставі трудового, так і цивільно-правового договору.

Даних про те, що прийняття ОСОБА_4 на роботу за цивільно-правовим договором було здійснено з порушення вимог законодавства України матеріали справи не містять.

Отже, у суду немає підстав вважати, що укладення трудового договору з ОСОБА_4 було обов'язковим.

З огляду на викладене, вважаю, що постанову судді місцевого суду щодо ОСОБА_3 необхідно скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 8500 грн. 00 коп. - скасувати.

Провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя