АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/828/18 Головуючий у І-й інстанції - Румянцев О.П.
Справа № 206/1440/18-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваній постанові суду першої інстанції, 09.03.2018 року о 18 год. 20 хв. у м. Дніпро, вул. Каширська, 137, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Мазда 323, н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків, результат склав 2,52 проміле. Своїми вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк апеляційного оскарження - поновити, оскаржувану постанову суду - скасувати, справу про адміністративне правопорушення щодо нього - закрити, обмежившись усним зауваженням.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, зазначає, що участі у судовому розгляді не приймав та копію оскаржуваної постанови отримав лише 02.07.2018 р.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Вказує, що справу було розглянуто за його відсутності, чим порушене його право на особисту участь у суді, користування правовою допомогою, подання клопотань, надання доказів. Крім того, суд неправильно встановив час вчинення адміністративного правопорушення, не зазначив у постанові потерпілих.

Зазначає, що розгляд справи відбувся пізніше, ніж через 15 днів з дня надходження справи до суду, без фіксації перебігу подій у судовому засіданні у відповідному протоколі. При цьому судом не було доведено злісності та умисності вчиненого правопорушення, не враховано особу апелянта, ступень вини, його майновий та сімейний стан, наявність пом'якшуючих обставин.

На думку апелянта, вказані обставини у сукупності дають підстави для звільнення його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши апелянта, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останнього про те, що він при винесенні згаданої постанови не був присутній та отримав її копію за межами строку апеляційного оскарження, підтверджуються матеріалами справи, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений ним з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованим результатом тесту; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; письмовими поясненням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у присутності яких ОСОБА_1 пройшов відповідний огляд.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт його перебування у стані алкогольного сп'яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Посилання апелянта на порушення, які, на його думку, були допущені при розгляді справи судом першої інстанції, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки мають формальний характер, не спростовують наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, та не обгрунтовують необхідності скасування законної та обґрунтованої постанови суду.

Так, справу було розглянуто за відсутності апелянта зважаючи на те, що останній до суду неодноразово не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Доводи апелянта про те, що у зв`язку з цим було порушене його право на користування правовою допомогою, подання клопотань, надання доказів, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки у межах апеляційного провадження такі його права могли бути відновлені у повному обсязі, втім ОСОБА_1 не виявив бажання скористатися жодним із них.

Також не можна погодитись з посиланням апелянта на те, що судом не будо достатньою мірою враховано при накладенні на нього стягнення обставини, що мають значення, а саме його особу, ступень вини, майновий та сімейний стан, наявність пом'якшуючих обставин, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає для водіїв безальтернативне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Є безпідставним і посилання апелянта на можливість звільнення його від адміністративної відповідальності за правилами ст. 22 КУпАП зважаючи на те, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння являє значну суспільну небезпеку і не може вважатися малозначним діянням.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв'язку з чим відповідні доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та неприйнятними.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження - поновити

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця