Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/1442/18 Головуючий в 1 інст. Сінєльнік Р.В.
Провадження № 33/778/425/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Запорізької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами, та стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 11 травня 2018 року о 6 год. 10 хв. в м. Запоріжжя, по вул. Скворцова 192, керував транспортним засобом ЗАЗ-110247, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати, провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити або направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він відмовився від проходження огляду у звязку з тим, що йому необхідно було терміново доставити дитину до лікарні, про що він повідомляв інспектору. Про те, чому це не було зафіксовано на відео йому невідомо, однак цей факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, де він особисто зазначив, що відмовляється від проходження огляду так як поспішає, крім того, зазначений факт можуть підтвердити свідки, які разом з ним перебували в автомобілі.

Також зазначає, що він о 8 год. 50 хв. пройшов медичний огляд в лікарні, і відповідно до висновку, у стані наркотичного чи алкогольного спяніння він не перебував.

Крім того, разом з апеляційною скаргою було викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Виходячи зі змісту клопотання, ОСОБА_2 посилається на те, що останній день для оскарження постанови припадає на вихідний день 17 червня 2018 року, однак він подав апеляційну скаргу поштою 15 червня 2017 року, і у разі пропуску строку просить його поновити.

Заявлене ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає залишенню без розгляду, оскільки передбачений законодавством строк на оскарження постанови пропущений не був.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно, про що свідчить телефонограма від 23 червня 2018 року, згідно якої він особисто був повідомлений про розгляд його апеляційної скарги 5 липня 2018 року о 14.00 годині в приміщенні апеляційного суду Запорізької області за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 162. Із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернувся, з огляду на що у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2В, у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 237335 від 11 травня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. (а.с. 1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного спяніння, відповідно до якого огляд на місці не проводився у звязку з виявленням ознак саме наркотичного спяніння, а від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_2 відмовився (а.с. 5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили що ОСОБА_2 мав ознаки наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився (а.с. 6-7); письмовим рапортом поліцейського 2 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_5, який пояснив, що під час несення служби було зупинено транспортний засіб ЗАЗ-110247, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у водія, яким виявився ОСОБА_2, було відсутнє водійське посвідчення. Під час спілкування з останнім, у нього були виявлені ознаками наркотичного спяніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с. 8), відеозаписом правопорушення, відповідно до якого, відразу після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 повідомив, що їде на роботу, а після того, як працівники патрульної поліції запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного спяніння в медичному закладі, відмовився, пославшись на те, що він поспішає додому (а.с. 9).

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Правопорушником під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялися клопотання про допит свідків чи дослідження інших доказів, які не містяться в матеріалах справи, а тому суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини справи.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він відмовився від проходження огляду у звязку з тим, що йому необхідно було терміново доставити дитину до лікарні, повністю спростовуються змістом відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратору) поліцейського, зробленим у відповідності до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», доданим до протоколу.

Відеозаписом «файл № » зафіксовано, що відразу після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 повідомив співробітникам патрульної поліції, що їде на роботу, після того, як останні запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного спяніння в медичному закладі, ОСОБА_2 відмовився і зазначив, що він поспішає додому.

Разом з тим, протягом всього відеозапису ОСОБА_2 не повідомляв співробітникам патрульної поліції, що він поспішає у звязку з необхідністю доставити дитину до лікарні, серед його пасажирів дитини не було, в суді першої інстанції та під час судового розгляду апеляційним судом він не надав документів, що підтверджують перебування дитини в лікарні або необхідність її перебування в ній, а тому апеляційний суд вважає, що такі пояснення були надані ОСОБА_2 з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку за результатами медичного огляду в лікарні, відповідно до якого ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного спяніння.

Відповідно до п. 9 Розділу ІІ, п. 17 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

З огляду на викладене, медичний огляд в закладі охорони здоровя може проводитись лише у присутності поліцейського, а як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду № 004261 від 11 травня 2018 року, огляд проводився за відсутності співробітника патрульної поліції, і доказового значення в даному провадженні не має (а.с. 18).

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за фактичних обставин, встановлених судом у постанові, є обєктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоровя.

Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов'язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, і в разі відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, суд першої інстанції врахував п. 28 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого, не є допустимим застосування такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не отримав право керування транспортним засобом, суд першої інстанції обґрунтовано наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1