АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/3898/18 Суддя 1 інстанції: Букреєва І.А.
Провадження: 33/790/637/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

11 липня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюМосковського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 23.03.2018 року о 20-02 год. ОСОБА_2, в м. Харкові по пр.Ювілейний, 59, керував транспортим засобом «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Було запропоновано пройти тест на газоаналізаторі «Drager Alcotest 6810» та запропоновано проїхати до медичного закладу (КЗОЗ ХОНД - м.Харків, вул.Шевченко, 26). Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуМосковського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що факт керування ОСОБА_2 автомобілем у стані алкогольного чи будь - якого іншого сп»яніння ані судом, ані поліцією не встановлений, так як жоден із наданих поліцією відеозаписів не містить факту відмови від проходження огляду на стан сп»яніння. Також, судом не враховані положення ст. 33 КУпАП, а саме те, що раніше ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, є переселенцем з тимчасово окупованої території України, на його утриманні перебувають батьки, єдиним джерелом доходу є нещодавно придбане авто, позбавлення права керування яким суттєво ускладнить фінансове становище родини. Крім того, апелянт звертає увагу на незаконність дій поліцейських, які вимоги для зупинки авто не висували (екіпажем патрульної поліції червоний сигнал проблискового маячка, гучномовний пристрій чи світлоповертач не застосовувались). ОСОБА_2 самостійно припаркував автомобіль, в той час як до нього підійшов працівник поліції, повідомив про порушення вимог ПДР, та попросив документи для перевірки. В ході спілкування, у поліцейського виникли сумніви щодо тверезості водія, у зв»язку із чим було запропоновано пройти відповідний огляд. При цьому, ОСОБА_2 не були роз»яснені його права та можливі наслідки при відмові від проходження такого огляду. Як зазначає апелянт, він фактично не відмовлявся від проходження освідування, його навіть не було проінформовано у яких закладах охорони здоров»я можливо пройти медичний огляд.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2, зокрема, зазначив, що інспектори поліції не зупиняли його ТЗ, він самостійно припаркував автомобіль, усвідомлюючи що в авто не працює поворот. Акцентував свою увагу на тому, що не відмовлявся від проходження огляду, а просто задавав поліцейським велику кількість питань, так як водію було цікаво дізнатися причину затримання.

Захисник ОСОБА_3, в свою чергу, зазначив, що у співробітників поліції не було жодних підстав для складення протоколу, так як ОСОБА_2 алкоголь того дня не вживав, ознак алкогольного сп»яніння у нього не було. Також, вказував, що разом з водієм в автомобілі був ще один пасажир, який не був допитаний ані поліцією, ані районним судом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 121499 від 23.03.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 2, 3), відеозаписом події (а.с. 5).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Посилання апеляційної скарги на той факт, що автомобіль ОСОБА_2 припаркував самостійно, а не був безпосередньо зупинений співробітниками поліції, не звільняє водія від обов»язку виконання вимог п. 2.5 ПДРУ.

Доводи апелянта щодо незаконності дій поліцейських та нероз»яснення йому його процесуальних прав є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, письмовими поясненнями свідків, підписаними останніми власноруч, за змістом яких водій ОСОБА_2 був ознайомлений, зокрема, зі своїми правами та обов»язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. (а.с. 3, 4) Даних щодо оскарження дій інспекторів поліції матеріали справи не містять, не надано таких відомостей і до апеляційного суду.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіМосковського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева