АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/1406/2018 Суддя у першій інстанції: Шапутько С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду м.Києва від 06 березня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Мотивуючи доводи на обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було здійснено повного та всебічного дослідженні всіх обставин справи, суд не допитав свідків та патрульних, та не було надано відео з нагрудних камер поліцейських.

Також апелянт зазначає, що він був згоден пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на місці зупинки, але поліцейські відмовили йому в такому огляді, обґрунтувавши це тим, що в них немає приладу «Драгер», та сказали що він може відмовитися від проходження огляду та в суді буде аргументувати причини відмови.

Крім того зазначає, що до лікаря він відмовився їхати тому, що вимоги поліцейських були безпідставні, така поїздка зайняла би багато часу, якого в нього не було, оскільки він працює в таксистом та поспішав. Про те, не відмовлявся від проходження огляду в законному порядку на місці. Тому апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду, передбаченого у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4, його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, витребувавши додаткові докази, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 дані вимоги закону належним чином не дотримані, а тому висновок судді про порушення водієм ОСОБА_4 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції підійшов формально до розгляду даного протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та визнаючи винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, не обґрунтував своїх висновків, лише послався на те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення в повному обсязі доведена доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 436866, поясненнями свідків, долучених до протоколу, та актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Також з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, хоча направлялися повістки про виклик свідків зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та запит на відео з нагрудних камер поліцейських, про те, будь які зворотні повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_4. дав показання про те, що 10 грудня 2017 року його неодноразово зупиняли працівники поліції. Він проходив огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер, але коли працівники поліції в той день, його зупинили втретє, то він також не відмовлявся пройти огляд на приладі Драгер, про те, його в них не було, тому вони наполягали, що потрібно їхати до лікаря, на що він відмовився, так як таку поведінку працівників поліції розцінював предвзято, та наполягав на огляді на місці за допомогою приладу Драгеру.

Під час апеляційного розгляду також було задоволено клопотання ОСОБА_4 про виклик свідків зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_4, та витребувано відео запис з нагрудної камери поліцейських, для перевірки доводів апеляційної скарги.

Свідок ОСОБА_6, під час апеляційного розгляду пояснив, що дійсно він був свідком 10.12.2017 року, коли його запросили працівники поліції, та повідомили, йому що потрібно зафіксувати відмову ОСОБА_4, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в лікаря. Приладу Драгер в працівників поліції він не бачив та при ньому не пропонували ОСОБА_4, пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер. Ознак алкогольного сп'яніння у ОСОБА_4, у виді нестійкої ходи та запаху з ротової порожнини, також він не спостерігав.

Свідок ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду дав аналогічні покази, показам свідка ОСОБА_6

Сумніватися в достовірності показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підстав в суді апеляційної інстанції немає, оскільки останні свої покази давали під присягою, та були повідомленні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

На неодноразові запити суду до управління патрульної поліції у м. Києві, надано відповіді про те, що надання матеріалів відео фіксації, яка проводилась патрульними під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення БД № 436866 від 10.02.2017 у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є можливим, через відсутність запису з технічних причин.

Крім того, ОСОБА_4 в протоколі про адміністративне правопорушення /а.с. 1/, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначив, що він не вважає, що порушив Закон.

Згідно зі ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок огляду на стан сп'яніння встановлений частиною 2 статті 266 КУпАП відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп'яніння є: а )запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Слід зазначити, що лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Крім того, відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виданого, поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України. Тобто, вказаною інструкцією передбачена форма «направлення» водіїв на медичний огляд до медичного закладу на виявлення ознак сп'яніння.

Таким чином, у випадку коли водій не погодився на проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, то співробітник поліції повинен заповнити вищевказане направлення до медичного закладу і у випадку, якщо водій відмовиться від його отримання чи проходження такого огляду в медичному закладі, то співробітник поліції повинен зазначити про це в протоколі.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом апеляційної інстанції безумовно встановлено, що під час події, яка відбулася 10.12.2017 о 03 год. 40 хв. в м. Києві на бул. Л.України 23б, за участю водія ОСОБА_4, а саме під час відмови у проходженні огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, останній не відмовлявся пройти такий огляд на місці за допомогою приладу Драгер, що є спеціальним технічним засобом, як це передбачено ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Про те, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим постанова Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закриттю, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич