АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року, якою

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352, 40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 02 січня 2018 року о 00.10 год., з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, керував автомобілем «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 на пр-т Свободи, 26-б в м. Києві. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не згодний із зазначеною постановою у зв'язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення судом норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує про те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського. Посилання судді на зазначену у протоколі фразу «не погодився проходити огляд, оскільки поспішав» не відповідає дійсності, адже в протоколі зазначено «не погодився, тому що поспішав»та не свідчить про відмову від проходження саме цього огляду і в якому порядку. Судом не звернуто увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він мав пройти на вимогу поліцейського.

Апелянт вказує на те, що в протоколі зазначено лишетриз законних шести ознак, при чому, з описаних в протоколі лише трьох ознак не випливає, що водій був в стані алкогольного сп'яніння та в поліцейського були всі законні підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп'яніння та підлягає огляду.

ОСОБА_3 стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставини вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини у порушенні п.2.5 ПДР України є необґрунтованим.

Окрім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що, на думку апелянта, в протоколі не сформульовано, у який саме спосіб ОСОБА_3 мав пройти огляд на вимогу поліцейського (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), він не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджуватися чи відмовлятися), а невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавило його, як водія, права на захист, адже обвинувачення йому було незрозумілим.

Також ОСОБА_3 зазначає, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров'я, а в поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився саме від проходженнямедичного огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходженнямедичного огляду у закладі охорони здоров'я.

Окрім вищезазначеного, як вказує ОСОБА_3, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп'яніння, що відповідно до ст. 266 КУпАП, свідчить про недійсність такого огляду, і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також, водія не було відсторонено від керування транспортним засобом.

Щодо свідків огляду, то апелянт зазначає про те, що свідком був ОСОБА_4, від якого не має жодних пояснень, а пояснення відібрані від зовсім іншої особи, про яку нічого в протоколі навіть не зазначено, а саме від ОСОБА_5, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, а у своїх поясненнях свідок ОСОБА_5 взагалі не вказує на жодні конкретні ознаки алкогольного сп'яніння водія, і, як вказує ОСОБА_3, цей факт також ставить під сумнів пояснення цього громадянина, про якого в якості свідка в протоколі нічого не зазначено, у зв'язку з чим його не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

При цьому, наголошує, що у поясненнях свідка ОСОБА_6, окрім того, що не зазначено жодних ознак алкогольного сп'яніння водія, визначених відповідно до Інструкції, та навіть не визначено (не підкреслено) від чого саме він (ОСОБА_3) відмовився, чи то від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння, чи то від підпису матеріалів, ці показання свідка є також сумнівними та не можна вважати їх достатнім і достовірним доказом.

Окрім того, в графі свідки чи потерпілі зазначено, що першим свідком є, буцімто, ОСОБА_4, а підпис навпроти цього свідка стоїть зовсім іншої людини (ОСОБА_5). Належний підпис на підтвердження цього свідка ОСОБА_4 в протоколі відсутній, а будь-які пояснення від свідка, зазначеного в протоколі ОСОБА_4, взагалі відсутні в матеріалах справи.

Також апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено 2 січня 2018 року 00.40 год., а в тексті постанови судді встановлено зовсім інший час здійснення правопорушення, а саме о 00.10 год., що також не відповідає дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника, опитавши свідків, переглянувши відеозаписи подій, надані Управлінням патрульної поліції в м. Києві на запит Апеляційного суду м. Києва, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є обґрунтованим та підтверджуються наявними у справі та дослідженими судом першої інстанції доказами, вказаними у постанові, яка оскаржується.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 пояснив, що заїхав до сестри, так я як захворіла її дитина, і потрібно було поїхати в аптеку, оскільки її (сестри) чоловік не міг керувати автомобілем через те, що вживав алкогольні напої. Коли їхав до аптеки, був зупинений працівниками поліції. Від його (ОСОБА_3) родича був відчутний перегар, а тому, можливо, працівники поліції подумали, що він (ОСОБА_3) керує автомобілем в стані сп'яніння. Працівники поліції запросили двох свідків, спершу була дівчина з хлопцем, а потім було двоє хлопців в якості свідків. Працівники поліції пропонували пройти тест на «Драгері», але він (ОСОБА_3) відмовився, оскільки увесь час телефонувала сестра через ліки дитині. Також, ОСОБА_3 пояснив, що працівники поліції пропонували йому проїхати до медичного закладу, але через те, що він (ОСОБА_3) не мав часу, відмовив працівникам поліції. Автомобіль залишив, далі не керував, оскільки подія відбулась неподалік від дому, в якому він (ОСОБА_3) живе. На наступний день забрав автомобіль.

З пояснень опитаних під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків при відмові водія від огляду на стан сп'яніння. Вони погодилися. Факту керуванням водієм, який повинен був проходити огляд, вони не бачили. В їх присутності водій відмовився від огляду на стан сп'яніння, що ними і було засвідчено у відповідних документах.

При цьому свідок ОСОБА_6 пояснив, що десь після нового року на прохання працівників поліції він був свідком на парковці біля супермаркету відмови водія від огляду на стан сп'яніння. Працівники поліції встановили його особу по документах. Чи був водій п'яний, він не міг зрозуміти. Однак, в його присутності та присутності ще одного свідка водій відмовився від огляду на стан сп'яніння на місці. Він (ОСОБА_6) підписав документи про те, що водій відмовився від огляду на стан сп'яніння. Чи кудись пропонували водію поїхати, він такого не пам'ятає. Зі слів працівника поліції йому було відомо, що водій перебуває у стані алкогольного сп'яніння. В протоколі та в поясненнях, наданих йому на ознайомлення, його підпис.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що, коли він на прохання працівників поліції бути свідком під'їхав на паркову біля супермаркету, то побачив водія, який був або з родичем, або з товаришем. Водій не відмовлявся, що був за кермом, сварився. Друг його заспокоював. Водій був з ознаками алкогольного сп'яніння: не дуже рівна хода, нецензурна лайка. Запаху алкоголю з порожнини рота не відчував, так як близько не підходив до нього. В його присутності водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Чи пропонували водію проїхати в медичну установу, не пам'ятає. Водій говорив, що треба терміново їхати в аптеку, купити дитині ліки. Чітко пам'ятає, що в його присутності водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння. Він (ОСОБА_5) підписав документи, які йому надали працівники поліції. Підпис в протоколі та поясненнях, наданих йому для огляду під час апеляційного розгляду, його. Чому вказані інші дані, пояснити не може.

Під час апеляційного розгляду з відеозаписів, наданих Управлінням патрульної поліції в м. Києві, вбачається, що працівниками поліції у зв'язку з виявленими у ОСОБА_3 ознаками алкогольного сп'яніння, ще до запрошення свідків, декілька разів пропонується проходження огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», у медичній установі у разі незгоди проходження огляду на місці та роз'яснено наслідки відмови від проходження такого огляду. Після цього в присутності двох свідків працівник поліції в черговий раз пропонує ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», а в разі незгоди проходження такого огляду на місці - пройти такий огляд в медичній установі, на що ОСОБА_3 відмовляється.

Після перегляду під час апеляційного розгляду відеозаписів за участю свідків, останні підтвердили обставини, які відбувалися в їх присутності та які зафіксовані на відеозаписах.

Вказаними відеозаписами, які є об'єктивними доказами у справі, спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу того, що в протоколі не сформульовано, у який саме спосіб ОСОБА_3 мав пройти огляд на вимогу поліцейського та те, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та у закладі охорони здоров'я, і що він відмовився саме від проходження таких оглядів.

Більш того, з вказаних відеозаписів вбачається, що інша особа, яка перебувала з ОСОБА_3, підтвердила факт вживання ОСОБА_3 алкогольних напоїв та факт перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння.

Окрім того, з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує факт керування транспортним засобом.

Поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, даних в суді апеляційної інстанції, та переглянутими відеозаписами спростовуються доводи апелянта про те, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

Також, вказаними доказами спростовуються доводи апеляції про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Поясненнями ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду про те, що автомобіль він залишив на парковці, спростовуються доводи його апеляційної скарги про те, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом.

Окрім того, під час апеляційного розгляду при допиті свідка ОСОБА_5 встановлено, що свідок, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, як ОСОБА_4, і свідок, який надавав письмові пояснення працівникам поліції, - ОСОБА_5, є одна й та сама особа, стосовно якої у протоколі помилково зазначені інші анкетні дані.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що свідок ОСОБА_6 підписав пояснення та протокол про адміністративне правопорушення, підтверджуючи, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

За обставин, перевірених та встановлених під час апеляційного розгляду, висновок суду першої інстанції по порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим.

Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності підтверджується наявність в діях ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду, яка є законною, вмотивовано, такою, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352, 40 грн., - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва