Справа № 359/4881/18 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/720/18 Доповідач у 2 інстанції Зіміна В. Б.
Категорія 429 24.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Зіміної В.Б., з участю: представника Київської митниці Державної фіскальної служби України: Захарова А.О., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 (ОСОБА_3) - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС України на постанову судді Бориспільського міськрайоного суду Київської області від 22 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року

ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Пакістану, працюючого президентом компанії «Can-West Limited» у Гані, проживаючого (зареєстрованого) за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., при цьому вилучену, відповідно до протоколу про порушення митних правил, валюту в розмірі 3285 Євро - повернуто ОСОБА_3 (ОСОБА_3).

Відповідно до постанови суду, 29.05.2018 року о 13 год. 40 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Пакістану ОСОБА_3, який прилетів літаком авіакомпанії «KL» з Нідерландів, м. Амстердам рейсом № 1385, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «білої лінії», що позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину Пакістану ОСОБА_3 було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має приблизно 11000 доларів США та 3 000 євро. Після цього у громадянина Пакістану ОСОБА_3 було здійснено перерахунок готівки та виявлено готівку у кількості 11000 доларів США та 3862 євро. Зазначена готівка знаходилася у ручній поклажі, а саме у його портфелі. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування.

Зі слів громадянина Пакістану ОСОБА_3 готівка в кількості 11000 доларів США та 3862 євро належить йому особисто.

Громадянин Пакістану ОСОБА_3 обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує еквівалент 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми йому було пропущено 11000 доларів США та 577 євро (що становить еквівалент 9999 євро, відповідно до курсу НБУ на 29.05.2018). За протоколом про порушення митних правил затримано 3285 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ними «білої лінії» до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, громадянин Пакістану ОСОБА_3 своїми діями під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон громадянином Пакістану ОСОБА_3, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню, у повному обсязі відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р. та доповненнями, внесеними Постановою Правління Національного банку України від 21.03.2017 № 24 мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Своє рішення щодо незастосування до громадянина Пакістану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) адміністративного стягнення у виді конфіскації вилученої валюти суддя місцевого суду мотивував тим, що дане правопорушення вчинено з необережності, вперше, так як ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, вилучені грошові кошти є його особистими, які були призначені для лікування його дружини і конфіскація даних коштів поставить його в скрутне матеріальне становище. Вилученні грошові кошти є для ОСОБА_3 (ОСОБА_3) надзвичайно важливою, життєво необхідною та великою сумою. За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник Київської митниці ДФС подав апеляційну скаргу на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою визнати громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) винним у вчиненні порушення митних правил за ст.471 МК України та застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та конфіскації затриманої валюти.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає про безпідставне незастосування суддею місцевого суду до громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) стягнення у виді конфіскації предметів правопорушення. Як стверджує апелянт, конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст.471 МК України, тобто встановлена законом, а тому її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Апелянт стверджує, що обов'язок кожного громадянина (резидента або нерезидента незалежно від громадянства) дотримуватися національного законодавства України, встановленого нормами Конституції. Національне законодавство не скасовується (змінюється) в залежності від можливості спричинення громадянином майнової шкоди державі або без неї та не залежить від вартісного показника порушення. Таким чином, на переконання апелянта, оскаржувана постанова суду не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС, заслухавши пояснення захисника громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) - ОСОБА_4, представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) у вчиненні ним за обставин, наведених у постанові підтверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 29.05.2018 року № 0422/12500/18, письмовими поясненнями громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) від 29.05.2018 року, доповідними записками державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Бориспіль-аеропорт» від 29.05.2018 року та головного державного інспектора відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці ДФС від 29.05.2018 року, відомостями, що містяться в описах предметів, переліку іноземної валюти, витягу щодо курсу валют, розрахунку еквіваленту, яким суд першої інстанції дав належну оцінку (а.с. 2-17).

На підставі указаних доказів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) стягнення, сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи та як наслідок хибності висновку про відсутність підстав для конфіскації коштів, не ґрунтуються на зібраних матеріалах із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об'єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд Київської області звертає увагу на те, що хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи). Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої валюти громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3), суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що дане правопорушення вчинено з необережності, вперше, так як ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, вилучені грошові кошти є його особистими, які були призначені для лікування його дружини і конфіскація даних коштів поставить його в скрутне матеріальне становище. Вилученні грошові кошти є для ОСОБА_3 (ОСОБА_3) надзвичайно важливою, життєво необхідною та великою сумою, а також відсутність у матерілах справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

Наведені висновки судді апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вартість предмета правопорушення у співвідношенні із майновим станом громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) є значною та істотно вплине на його майновий стан. Втручання у право власності громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) не може вважатися пропорційним, оскільки спричинить для нього «особистий і надмірний тягар».

Поряд із цим, суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати, відповідно до якої, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Підстав для скасування чи зміни постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року щодо громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) суд не вбачає, у зв'язку із чим, залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року щодо громадянина Пакистану ОСОБА_3 (ОСОБА_3) - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В.Б. Зіміна