Номер провадження: 33/785/783/18
Номер справи місцевого суду: 521/5992/18
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 та представника Одеської Митниці ДФС - Ткаченка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2018 року у справі про порушення митних правил відносно:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва Російської Федерації, громадянина Естонії, працюючого технічним директором КF "Kaubandyse Grupp OiL", який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн., з конфіскацією грошових коштів, вилучених згідно протоколу про порушення митних правил.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 15.03.2018 року о 15 год. у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса», в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль ОСОБА_2, який прибув в Україну з Польщі, літаком «CRJ-9» авіакомпанії «ЛОТ», рейсом №767 сполученням «Варшава-Одеса».

Формою проходження митного контролю ОСОБА_2 обрав проходження через зону спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим, шляхом вчинення такої дії, заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України, підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_2 білої лінії, згідно відеофіксації, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу інспектора митниці пред'явити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_2 надав наявну при ньому готівку та іноземну валюту, після перерахунку якої було встановлено, що загальна сума складає 68 500 євро, а будь-які дозвільні документи чи довідки банків на ввезення валюти понад 10000 євро у ОСОБА_2 були відсутні.

ОСОБА_2 пропущено суму 10000 євро та затримано 58 500 євро.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, - адвокат ОСОБА_3 зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

1) суд не врахував, що існування законодавчої вимоги про декларування товарів, не свідчить, що такий товар є обмеженим для переміщення, а обмеження щодо готівкової іноземної валюти, відноситься лише до спеціальних суб'єктів, а саме, банківських установ, небанківських фінансових установ та національного оператору поштового зв'язку;

2) суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром, обмеженим для переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому у випадку вчинення особою порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, якщо безпосереднім предметом порушення митних правил були валютні цінності у вигляді готівки, вони не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України;

3) у розпорядженні сторони захисту є документи, які свідчать про законне походження валютних коштів, які набуті ОСОБА_2 від продажу житлового приміщення у м. Таллінні та призначались для придбання в Україні нерухомого майна;

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить змінити постанову суду першої інстанції в частині конфіскації валютних цінностей.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник - ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Одеської Митниці ДФС -Ткаченко О.В. заперечував проти апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за кваліфікуючою ознакою: порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежене законодавством України.

Згідно з «Інструкцією про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», затвердженою постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року №148 (зі змінами), фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити з України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу.

Відповідно до положень Постанови Правління НБУ від 25.07.2012 року №312, фізична особа-нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

У відповідності до Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Держмитслужби України від 18.02.2006 р. №137, «зелений» коридор - це зона спрощеного митного контролю, яка є частиною зони митного контролю на території (у приміщенні) аеропорту, облаштована належним технічним та інформаційним обладнанням і призначена для здійснення в спрощеному порядку митного контрою товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, не підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також оподаткуванню й на переміщення яких через митний кордон України не встановлено заборони або обмежень.

Згідно з п. 1.9 даних Правил, громадянин самостійно приймає рішення про проходження спрощеного митного контролю чи митного контролю з поданням митної декларації - «зеленим» чи «червоним» коридором. Митний контроль предметів громадян закінчується з моменту переміщення цих предметів за межі зони митного контролю - у разі обрання громадянином «зеленого» коридору; відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим» коридором, - з моменту перетину громадянином білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари, не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановленні законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчать про факти, що мають юридичне значення.

Згідно з санкцією ст. 471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами порушення є товари, переміщення яких обмежено, - також конфіскацією цих товарів.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 57 МК України, до товарів віднесено, зокрема, валютні цінності, тобто іноземну валюту.

Питання щодо обмеження ввезення на митну територію України та вивезення за її межі валютних цінностей, порядку переміщення їх через митний кордон та визначення граничних сум, які підлягають письмовому або усному декларуванню, регламентовані ст. 197 МК України та Інструкцією про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року №148.

Згідно з п. 1 ч. 2 даної Інструкції, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування органу доходів і зборів.

Пунктом 7 ч. 2 даної Інструкції передбачено, що фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщують через митний кордон України, відповідно до законодавства України.

Отже, об'єктивна сторона правопорушення, вчиненого ОСОБА_2, полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Доводи захисника про те, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром, обмеженим для переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому, у даному випадку, валютні цінності у вигляді готівки не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони прямо суперечать положенням п. 4 ст. 57 МК України, яким до товарів віднесено валютні цінності.

Окрім того, довід захисника про законність походження валютних цінностей у ОСОБА_2, апеляційний суд не сприймає, адже ця обставина не звільняє його від необхідності виконання законів та інших нормативних актів України.

Отже, вина ОСОБА_2 у вчиненні митного правопорушення при зазначених у постанові обставинах, доведена змістом протоколу про адміністративне правопорушення, описом вилученої валюти, поясненнями правопорушника та іншими матеріалами справи і у апеляційній скарзі не заперечується, тому його дії правильно кваліфіковані за ст. 471 МК України, як порушення порядку проходження спрощеного митного контролю («зелений коридор»), переміщення товару (валюта) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Частиною четвертою статті 197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватись Національним банком України.

На виконання цього положення закону, Інструкцією НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», яка затверджена постановою НБУ від 27.05.2008 року № 148 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НБУ від 25.07.2012 року №312, визначено максимальну суму (еквівалент 10000 Євро), яка може переміщуватись фізичними особами через митний кордон України без декларування, а ОСОБА_2 переміщував, з порушенням митних правил, суму, яка перевищує 10000 Євро і його дії носять умисний характер.

Захисником ОСОБА_2 у апеляційній скарзі послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації».

Дійсно, положення ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини, передбачають, щокожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності.

Разом з тим, зазначена норма не обмежує право держави вводити в дію закони, які вона вважає необхідними для забезпечення контролю за користуванням майном або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів.

Таким чином, регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

До того ж, правовідносини, які виникли у даній справі, безпосередньо врегульовані ст. 471 Митного кодексу України.

Окрім того, відповідно до змісту частин першої та другої ст. 465 МК України, конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не перший раз відвідував Україну та йому був відомий порядок проходження митного контролю, але він його порушив, свідомо не виконавши вимоги ст.ст. 197, 471 МК України та Інструкції НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України».

На думку апеляційного суду, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на практику Європейського Суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації», адже фактичні обставини у даній справі суттєво відрізняються від обставин справи ОСОБА_2 і не є тотожними.

За таких підстав, наведені вище норми Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод не суперечать законодавству України у даних правовідносинах, тому рішення суду першої інстанції про конфіскацію валютних цінностей є законним та справедливим, оскільки конфіскація товарів (валюти) встановлена законом України, до того ж, за санкцією ст. 471 МК України є безальтернативною.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, виходячи зі ступеню тяжкості правопорушення та розміру грошових коштів, які переміщувались через митний кордон України з порушенням митних правил, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги - немає.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 285, 294 КУпАП, ст.ст. 57, 197, 461, 465, 471, 527-531 МК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 30.05.2018 року про накладення на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца