Код суду 233 № 233/1857/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м.Костянтинівка

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Стадченко О.В., розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення, який надійшов з військової комендатури м. Костянтинівка про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бюстров, Німеччина, який знаходиться на дійсній військовій службі в/ч НОМЕР_1 , має військове звання молодший лейтенант та обіймає посаду командира 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, якому роз`яснені права відповідно до ст. 63 Конституції України і 268 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу, військовослужбовець військової служби за контрактом молодший лейтенант ОСОБА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, 09 квітня 2018 року о 14 годині 30 хвилин був затриманий заступником військового коменданта військової комендатури м.Костянтинівка ОСОБА_2 разом з командиром військової частини у зв`язку з перебуванням останнього на території базового табору військової частини НОМЕР_1 (місце розташування підрозділу Костянтинівський район Донецької області) у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 86 від 09 квітня 2018 року виданого КУ «Центральна районна лікарня м. Костянтинівки» вміст алкоголю в крові становить 0,7 %, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення у його відсутність. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав в повному обсязі.

Незважаючи на визнання ОСОБА_1 своє провини, суддя вважає що провадження по ч.3 ст. 172-20 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в умовах особливого періоду перебував на території базового табору військової частини НОМЕР_1 (місце розташування підрозділу Донецька області, Костянтинівський район) у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період в Україні настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації, чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Час мобілізації - строк проведення, порядок, обсяги, вид мобілізації(період), відповідно до частини 5, статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Воєнний час - це оголошення стану війни, початок воєнних дій, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну, Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його до Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Таким чином, особливий період в Україні починається з моменту оголошення рішень про мобілізацію, з моменту введення воєнного стану або початку відбудовного періоду після закінчення воєнних дій.

Враховуючи, що воєнний стан на території України або в окремих її місцевостях не оголошувався, а рішення про початок відбудовного періоду не приймалось, то єдиним чинником за яким визначається наявність чи відсутність особливого періоду в Україні є рішення про мобілізацію, тривалість якої є обмеженою.

Останнім указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 оголошено часткову мобілізацію, починаючи з 20 січня 2015 року у три черги протягом 210 діб по 17 серпня 2015 року. Отже, оскільки вищевказаним указом Президента України мобілізація, як комплекс відповідних заходів, зі сторони держави оголошувалась не безстроково, а була обмеженою у часі, а також у зв`язку з тим що воєнний стан в Україні не вводився, дія особливого періоду в Україні припинена 17 серпня 2015 року і поновлена не була.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року (127/13998/17; 61-11716св 18), тому посилання на думку судді посилання в протоколі на кваліфікуючи ознаку вчинене в умовах особливого періоду є безпідставним.

Також слід зазначити, що відповідно до наведених вище норм національного законодавства дійсно воєнний час може бути розпочатий до оголошення воєнного стану, проте для встановлення наявності у цей період особливого періоду в будь - якому випадку необхідна наявність вказаного рішення влади держави, оскільки час дії особливого періоду невід`ємно пов`язаний з тривалістю саме воєнного стану. Проте, на даний час жодне з вищенаведених рішень не оголошено.

Слід звернути увагу, що в статті 58 Конституції України зазначено, про те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 зазначено, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у право застосованій практиці і неминуче призводить до сваволі… Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".
В статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «закон, який встановлює кримінальне правопорушення», повинен відповідати певним стандартам ясності та зрозумілості». Це положення стосується будь-якої ситуації, щодо якої застосовується положення Конвенції «встановлено законом».
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (Hashman and Harrup v. the United Kingdom) від 25 листопада 1999 року, Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом», є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях.
У справі «Реквеньї проти Угорщини» (рішення від 20 травня 1999 р.), Суд також зазначив, що норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає громадянинові змогу керуватися цією нормою у своїх діях.
Таким чином, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака ч.3 ст.172-20 КУпАП - вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, і останній повинен нести відповідальність за ч.1 ст. 172-20 КУпАП.
Проте, суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно до ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення передбачені статтями 17210-17220 складають командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів).
Як вбачається з матеріалу, протокол ДНК № 0482 від 09 квітня 2018 року про адміністративне правопорушення складено та підписано офіцером організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку військової комендатури м. Костянтинівка молодшим лейтенантом ОСОБА_3 , якому відповідно до наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 08 вересня 2017 року № 228 «Про визначення посадових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яким надано право складати протоколи про військові адміністративні правопорушення» надано право на складання протоколів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статями 172-10-172-20 КУпАП».
Разом з тим, статтею 255 КУпАП передбачений вичерпний перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення і широкому тлумаченню він не підлягає.
З приводу наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України № 228 від 08 вересня 2017 року про делегування таких повноважень оперативним працівникам, то слід зазначити, що підзаконні акти в Україні приймаються відповідно до Конституції України, Законів України, в тому числі і Кодексу України про адміністративні правопорушення, і суперечити ним не можуть.
Отже, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а саме офіцер організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку військової комендатури м. Костянтинівка до осіб, які перелічені в ст.255 КУпАП не входить.
За таких підстав, суддя вважає, що складення протоколу про адміністративне правопорушення, що є основним доказом у справах про адміністративні правопорушення, не уповноваженою особою, свідчить про явну недопустимість його як доказу винуватості, в даному випадку ОСОБА_1 .
Крім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, не конкретизовано місце вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в Костянтинівському районі Донецької області, який має велику територію та чисельну кількість населених пунктів.
Повертаючи неодноразово матеріал для належного оформлення до військової комендатури м.Костянтинівка в відповідних постановах, суддя вказував на вказані порушення, однак матеріал, ігноруючи вимоги суду, всьоме направлений до суду без усунення недоліків, з заміною лише супровідного листа.
Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадженні в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим, провадження у справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 247, 283 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.
На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя: О.В.Стадченко