Справа № 152/829/18
П О С Т А Н О В А

25 липня 2018 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

правопорушника - ОСОБА_1,

представника - ОСОБА_2,

державного виконавця - Грелі Н.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,

- за ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він не в повному обсязі виконує вимоги виконавчого листа № 2ц/443 від 06 червня 2008 року. Допустив заборгованість по сплаті аліментів, яка сукупно перевищує суму платежів за шість місяців.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 КУпАП несплата аліментів.

У суді ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, викладених вище, не визнав.

Суду пояснив, що він сплачує аліменти по можливості, про що подав до суду відповідні повідомлення та чеки (а.с. 12, 13, 41-46). Окрім того, вказав, що в його діях відсутній умисел на несплату аліментів, тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП. В своїх запереченнях ОСОБА_1 посилається також на те, що він не в повній мірі сплачує аліменти, оскільки його доходу не вистачає для повного погашення суми заборгованості.

Представник ОСОБА_2 підтримав подане ОСОБА_1 заперечення, просив суд закрити провадження у справі.

Державний виконавець Греля Н.А. в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 18-1 КУпАП, оскільки вважає, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність обєктивних і субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності обєктивних і суб'єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за вказане правопорушення була встановлена Верховною Радою України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 7 грудня 2017 року, який набув чинності через місяць з дня опублікування, а саме 6 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 обвинувачувався за ст. 183-1 КУпАП у несплаті аліментів на утримання дітей у період з січня 2015 року по травень 2018 року, проте до 6 лютого 2018 року вказані діяння не передбачали адміністративної відповідальності, а після встановлення відповідальності (6 лютого 2018 року) сукупний розмір заборгованості не перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, суддею в діях ОСОБА_3 не встановлено ознак складу зазначеного правопорушення, відтак відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в даній справі було закрите.

Керуючись статтями 7, 9, 22, 183-1, 245, 247, 250-252, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя І.В. Войнаровський