П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2018 Справа №607/5368/18

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Укртрансбезпеки у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за частиною 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВО ІІ № 0007939 від 23 березня 2018 року, ОСОБА_1 23 березня 2018 року, о 23 год. 20 хв. в м. Тернополі по вул. Чалдаєва, 8, займався діяльністю з перевезення пасажирів на таксі без державної реєстрації як субєкт господарювання та без отримання ліцензії, чим порушив вимоги статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та частину 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, попередньо подавши письмові пояснення, з яких вбачається, що вини у вчиненні адміністративного правопорушення він не визнає, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього просить закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказує, господарської діяльності, в тому числі систематичної, з перевезення пасажирів на таксі не здійснює; він не є субєктом господарювання (фізичною особою-підприємцем), а тому і не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КУпАП в частині здійснення господарської діяльності без ліцензії та дозвільних документів. Окрім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, складений не уповноваженою на те посадовою особою, а фотографія автомобіля, долучена до матеріалів справи, жодним чином не підтверджує факт здійснення ним господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів на таксі.

Заяву адвоката ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та довідку № 222 від 11 червня 2018 року, суддя до уваги не бере, оскільки у цих документах містять не застережені виправлення, котрі породжують сумніви у їх достовірності.

Згідно частини 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об'єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення виражається у таких формах: 1) провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання; 2) провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до пункту 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до положень статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно розяснень, викладених у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. Під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємництва, та юридичними особами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що протокол було складено за відсутності будь-яких фактичних даних, що підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КУпАП.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 систематично здійснює господарську діяльність, що є однією з основних ознак господарської діяльності, та яка потребує одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 також інкримінується провадження господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення пасажирів, одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, однак, враховуючи розяснення, викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», субєктом адміністративного правопорушення у цій частині є фізичні особи-підприємці та юридичні особи.

Згідно матеріалів адміністративної справи, зокрема Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не зареєстрований як суб'єкт підприємництва, а від-так не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КУпАП в частині провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Також, всупереч вимогам статті 256 КУпАП, згідно якої у протоколі зазначаються, в тому числі, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВО ІІ № 0007939 від 23 березня 2018 року не конкретизовано суті адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1, зокрема, не зазначено кому він надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі.

У відповідності до вимог статті 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином вказані суперечності та неповнота породжують у судді обєктивні сумніви у тому, що ОСОБА_1 вчинив зафіксований у протоколі проступок, котрі, відповідно до статті 62 Конституції України, тлумачаться на користь останнього, а тому суддя приходить до переконання, про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Отож провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись статтями 9, 164, 245, 247 п. 1 ч. 1, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановив:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 ст. 164 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови.

СуддяОСОБА_3