АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/778/18 Головуючий у І-й інстанції - Квятковський Я.А.
Справа № 215/454/18 Головуючий в ІІ інстанції - Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі: судді Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винуватим за те, що він 31 січня 2018 р. о 09:20 год. в м. Кривий Ріг по вул. С. Колачевського, 107, керуючи автомобілем НОМЕР_1 був неуважний, а також у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, а саме: автомобіля НОМЕР_2, яку водій міг об'єктивно виявити, не вчинив заходів для зменшення швидкості чи зупинки, а також на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу Kia Rio д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням якого була ОСОБА_3, що наближався праворуч по вул. Рудановського. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3.Б, 12.3, 16.12 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що первісну апеляційну скаргу він подав 15 травня 2018 року, тобто в строк на апеляційне оскарження, однак суд апеляційної інстанції повернув її, як таку, що не містить обґрунтувань незаконності і необґрунтованості судового рішення. Копію постанови апеляційного суду він отримав 15 червня 2018 року і 18 червня 2018 року подав апеляційну скаргу з усуненням недоліків.

Також, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про закриття справи за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального закону та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Зазначає, що суд визнав його винуватим у порушенні пунктів ПДР України, які є взаємовиключними. Суд дав належної оцінки доказам, які містяться у справі, які не підтверджують його вину, зокрема, відповіді виконавчого комітету районної у місті ради щодо пріоритетності доріг на ділянці, де сталось ДТП.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а постанову суду скасувати і закрити провадження у зв'язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, посилаючись на її безпідставність, а постанову суду вважала законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а в задоволенні скарги відмовити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує, що первісна апеляційна скарга була подана в строк на апеляційне оскарження, визначений в ч. 2 ст. 294 КУпАП і після повернення скарги через виявлені недоліки, усунув їх в день ознайомлення з постановою суду та подав апеляційну скаргу, у зв'язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі, а саме поясненням ОСОБА_1, ОСОБА_3, протоколу про адміністративне правопорушення та схеми до нього і прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права і в даному випадку є підставою для її скасування.

Суд першої інстанції визнав доведеними обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме що ОСОБА_1 31 січня 2018 р. о 09:20 год. в м. Кривий Ріг по вул. С. Колачевського, 107, керуючи автомобілем НОМЕР_1 був неуважний, а також у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, а саме: автомобіля НОМЕР_2, яку водій міг об'єктивно виявити, не вчинив заходів для зменшення швидкості чи зупинки, а також на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу Kia Rio д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням якого була ОСОБА_3, що наближався праворуч по вул. Рудановського. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3.Б, 12.3, 16.12 ПДР України.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення настає у разі наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При розгляді даної категорії справи слід мати на увазі, що диспозиція ст. 124 КУпАП - бланкетна. У зв'язку з цим суди повинні ретельно з'ясовувати і зазначати у постанові в чому саме полягали названі у вказаній статті порушення, норми яких правил, інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв'язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ставилось в провину та в подальшому судом визнаний винуватим в порушенні п.п. 2,3 «б», 12.3, 16.12. ПДР, які проявились в тому, що він був неуважний, а також у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він міг об'єктивно виявити, не вчинив заходів для зменшення швидкості чи зупинки, а також на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу, що наближався праворуч в результаті чого сталось зіткнення транспортних засобів з їх пошкодженням.

Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду водій ОСОБА_1 пояснив, що на перехресті перед місцем зіткнення та на наступному перехресті знаходяться знаки «Головна дорога», він рухався по вул. С. Колачевського в м. Кривому Розі не вперше і був переконаний, що рухається по головній дорозі тоді, як водій ОСОБА_3 виїжджала з прилеглої території.

Знаходження знаків пріоритету 3.2 «Головна дорога» на перехресті перед місцем зіткнення і на наступному, підтвердила в судовому засіданні і потерпіла ОСОБА_3, яка пояснила, що працює у 8 міській лікарні м. Кривого Рогу і їй було відомо, що на вул. С.Колачевського знаходяться знаки «Головна дорога», однак, виїжджаючи з вул. Руданського на вул. С. Колачевського вона не побачила знак «Дати дорогу», тому розцінила це перехрестя як рівнозначних доріг, керувалась правилом «перешкоди з права» і прийшла до висновку, що у неї перевага в русі і водій ОСОБА_1 має дати їй дорогу.

В матеріалах справи наявна відповідь виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 05.03.2018 року № Т-94, яка була досліджена судом першої інстанції /а.с. 22/ яка містить наступну інформацію: «Відповідно до схеми дорожнього руху, яка затверджена сектором безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ділянка автодороги по вул. С. Колачевського від зупинки громадського транспорту «17 квартал» до зупинки громадського транспорту «8 міська лікарня» є головною дорогою».

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та достовірності вказаного вище письмового доказу, апеляційний суд направив до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради запит з уточнюючими запитаннями. Згідно відповіді № 1/31-578 від 11.07.2018 року на ділянці дороги по вул. С. Колачевського від вул. Карбишева до вул. Чарівна знаходяться знаки пріоритету 3.2 «Головна дорога» у кількості 2 од. Перетин вулиць С. Колачевського та Руданського є перехрестям. Перетин вулиць С. Колачевського та Руданського є перехрестям нерівнозначних доріг. На перетині вулиць С. Колачевського та Руданського головною дорогою є вулиця С. Колачевського.

Наявність знаків пріоритету 3.2. «Головна дорога» на перехрестях вулиці С. Колачевського з вул. Руданського та з вул. Чарівна, також підтверджується фотознімками, долученими до матеріалів справи захисником.

Таким чином, висновки інспектора поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення та суду першої інстанції відносно того, що водій ОСОБА_1 на перехресті рівнозначних доріг по вул. С.Колачевського та вул. Рудановського не надав перевагу в русі транспортному засобу, що наближався праворуч, є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи. Враховуючи викладене, ставлення водію ОСОБА_1 в провину порушення п. 16.12 ПДР України є неправомірним.

Перевіряючи в діях водія ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд також враховує інші обставини справи, зокрема, дорожню обстановку в місці ДТП.

Так, ДТП сталось на ділянці дороги по вул. С. Колачевського та перетині вул. Руданського. При цьому, вул. С. Колачевського має по чотири смуги руху в кожному напрямі і має ширину проїзної частини 26,9 м, має дорожню розмітку (1.6, 1.3, 1.14.1 п. 34 ПДР України). В той час як вул. Рудановського складає 7,1 м, не має дорожньої розмітки, видимість перетину вулиць обмежена прилеглим забором кафе і такі обставини дійсно можуть бути розцінені як виїзд з прилеглої території.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_1 відсутня суб'єктивна сторона правопорушення, відносно порушення п. 16.12 ПДР України, оскільки останній керувався знаками головна дорога, які розташовані по ходу його руху, усвідомлював, що він рухається головною дорогою, яка має в сукупності вісім смуг руху та не передбачав і не міг передбачити, що перехрестя вул. С. Колачевського та вул. Рудановського може бути нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг.

Відповідно до п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Стосовно порушення водієм п. 12.3 ПДР, яке, згідно протоколу про адмінправопорушення та оскаржуваної постанови, полягає в тому, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був неуважний, а також у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій міг об'єктивно виявити, не вчинив заходів для зменшення швидкості чи зупинки.

Згідно пояснень водія ОСОБА_1 в момент, коли він побачив автомобіль Kia Rio він застосував екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення не виявилось можливим, через невелику відстань. Такі показання водій ОСОБА_1 надав інспектору поліції при оформленні ДТП, в суді першої інстанції та в апеляційному суді і в цій частині вони були сталими і незмінними.

При цьому, жодних належних, достовірних та допустимих доказів з приводу того, чи мав водій ОСОБА_1 технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Kia Rio, в матеріалах справи відсутні. Відповідні обставини ДТП та його механізм не були предметом експертного дослідження, у зв'язку з чим суд не має можливості провести відповідні розрахунки та прийти до однозначного висновку, що ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню і відповідно порушив вимоги п. 12.3. ПДР.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 порушень п. 12.3 ПДР є необґрунтованими.

Даючи оцінку висновку спеціаліста (експертного дослідження) № 8/10.1/2 від 11.05.2018 року, проведеного на підставі заяви потерпілої ОСОБА_3 та долученого до матеріалів справи потерпілою, апеляційний суд не може розцінити його як належний та достовірний доказ у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, оскільки даний експертний висновок проведений з метою встановити невідповідність яким вимогам ПДР вбачається в діях водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП. В той час, як справа про адміністративне правопорушення розглядається стосовно ОСОБА_1 і встановлюється наявність чи відсутність саме в його діях порушень вимог ПДР.

При розгляді справи судом першої інстанції не виконані належним чином вимоги ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП, не перевірені докази на їх належність, достовірність, допустимість та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, що потягло невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального оправа.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази наявності в діях водія ОСОБА_1 об'єктивної та суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і критерієм доведеності вини поза розумним сумнівом, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість викладеного у постанові суду першої інстанції висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.П. Піскун