Справа № 214/3397/18
3/214/1380/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2018 року, суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від УПП у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого ш. «Фрунзе», гірник, який мешкає за адресою: вул. Сагайдачного, 74, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого рогу знаходиться протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 114676 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до вищевказаного протоколу 22 травня 2018 року о 18 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, по вул. Світлогірська, біля е/о 185, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер Алкотестер», в присутності свідків, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі 0,72 %.

ОСОБА_2 у судовому засіданні думку щодо вчинення ним правопорушення не висказав, неодноразово просив відкласти розгляд справи, при цьому не доказів про підтвердження обставин викладених в заявах не надавав.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності з метою ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних доказів.

Так, дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_2 присутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 114676 від 22.05.2018 року;- актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом тесту «Драгер» № 226 від 22.05.2018 року, відповідно якого результат тесту 0,72%.

Жодних претензій з боку ОСОБА_2 до працівників поліції під час оформлення матеріалів не було, їх дії він розцінював як законні, що на переконання суду відповідає дійсності.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та обєктивно зясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП .

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан. Обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_2, у відповідності до ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також характеру скоєного правопорушення, особи порушника, ступінь його вини та інші вимоги ст. 33 КУпАП, з метою виховання порушника та попередження наступних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Керуючись ст.ст.23, 24, 27, 30, 33-35, 40-1, ч.1 ст.130, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником та потерпілим упродовж десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Н.В. Чернова