Справа № 164/717/18 Провадження №33/773/407/18 Суддя в 1 інстанції: Невар О. В.
Категорія: ч.4 ст.121 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 109 Маневицького району Волинської області, працюючого водієм у приватного підприємця ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 124 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 124 КпАП України, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді у виді 5 (пяти) діб адміністративного арешту.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 30 квітня 2018 року, біля 18 год. 30 хвилин, на 148 км автомобільної дороги Устилуг-Луцьк-Рівне (Н-22), будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за порушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КпАП України, керував автомобілем „МАЗ 5432, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом „Trailor, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 „б Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. ч.4 ст. 124 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду прийняте без врахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для призначення саме такого покарання за вчинення зазначеного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначивши, що вказану постанову отримав лише 13.08.2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які скаргу підтримали із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 постанову судді від 08.06.2018 року отримав лише 13 червня 2018 року, то на думку апеляційного суду строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України, ним був пропущений з поважних причин у звязку з чим підлягає поновленню.

Постанова судді Маневицького районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року в частині факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КпАП України не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КпАП України перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови апелянт вказує на те, що при призначенні адміністративного стягнення судом не було враховано ряд обставин, що помякшують відповідальність за вчинене ним адміністративне правопорушення, а саме - характер вчиненого правопорушення, яке в даний час вже усунуте, те, що порушення не призвело до будь-яких негативних наслідків, не заподіяло і не могло заподіяти шкоди іншим особам, та те, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей в яких він є єдиним годувальником.

Посилаючись на дані обставини просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Такі посилання апелянта є слушними з наступних підстав.

Так, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КпАП України, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують і обтяжують відповідальність.

При цьому суд, за наявності підстав, повинен обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі ст.22 КпАП України, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, не дотримані.

Так, судом не в повній мірі були враховані обставин, що помякшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, а саме - характер вчиненого правопорушення, яке, як встановлено судом, в даний час усунуте, те, що порушення не призвело до будь-яких негативних наслідків, не заподіяло шкоди іншим особам, те, що ОСОБА_1 є єдиним годувальником для сімї і на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, вважаю, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що правопорушника ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КпАП України, у звязку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі ст.22 КпАП України і обмежитись усним зауваженням. Відповідно провадження у справі закрити на підставі ч.2 ст.284 КпАП України.

На думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КпАП України мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 22, 284, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 08 червня 2018 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.4 ст.121 КпАП України скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КпАП України, на підставі ст.22 КпАП України, у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити на підставі ч.2 ст.284 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 11.07.2018р.

Суддя В.В. Гапончук

помічник судді О.В. Курбай