Провадження № 33/792/276/18
Справа № 675/907/18 Головуючий в 1-й інстанції Янішевська О. С.
Категорія: ч.1 п.6 ст.212-2 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, підполковника внутрішньої служби, начальника оперативного відділу Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31», одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч. 1 п. 6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

За постановою суду, ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника оперативного відділу Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31», маючи допуск до державної таємниці за формою 2 за розпорядженням Управління СБУ у Хмельницькій області від 18 лютого 2016 року № 39д та доступ до секретної інформації з найвищим грифом «Цілком таємно» по Державній установі «Ізяславська виправна колонія № 31», згідно з наказом від 25 лютого 2016 року № 123, не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечив контроль за охороною державної таємниці, за що передбачена відповідальність згідно з п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Проведеною 22 та 27 лютого 2018 року підрозділом охорони державної таємниці Управління СБУ у Хмельницькій області спеціальною експертизою наявності умов, необхідних для провадження діяльності, повязаної з державною таємницею, згідно з приписом від 19 лютого 2018 року №72/26/16-942 встановлено, що відповідно до наказу в.о. начальника ДУ «Ізяславська ВК №31», № 48/ОД-18 від 10 січня 2018 року визначена комісія для здійснення контролю за виконанням таємного діловодства в зазначеній установі, в яку також входить ОСОБА_1

В порушення п.п. 435, 436 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, ОСОБА_1 у складі зазначеної комісії не звірив фактичної наявності секретних документів за звітний та попередні роки. В акті перевірки наявності, обліку, зберігання цілком таємних, таємних документів у Державній Установі «Ізяславська ВК № 31» за 2017 рік № 39 від 22 січня 2018 року за журналом обліку секретних розпорядчих документів № 251 дск зареєстровано та в наявності 20 секретних наказів, з яких: 2 накази з грифом секретності «Цілком таємно» та 18 наказів з грифом секретності «таємно». Вказана кількість матеріальних носіїв секретної інформації не відповідає фактичній наявності, оскільки на момент здійснення перевірки комісією Управління СБУ у Хмельницькій області на зберігання в ДУ «Ізяславська ВК №31» перебувало 20 наказів з грифом секретності «Таємно».

З такою постановою ОСОБА_1 не погодився та подав на неї апеляційну скаргу, у якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч. 1 п. 6 КУпАП. Посилається на відсутність в його діях обєктивної сторони інкримінованого йому правопорушення. Вказує, що на день перевірки в наявності мало бути 20 матеріальних носіїв інформації, з яких 18 з грифом «Таємно» та 2 з грифом «Цілком таємно». На день перевірки кількість матеріальних носіїв інформації відповідала записам журналу №251 дск, що було підтверджено в суді і відповідальним працівником РСО. Однак, з невідомих йому причин працівником РСО не було змінено гриф секретності двох матеріальних носіїв інформації з «Цілком таємно» на «Таємно». Таку зміну було проведено в подальшому (після 22.01.2018 року) без відома членів комісії. Він, згідно займаної посади, а також, як член комісії по здійсненню контролю за виконанням таємного діловодства в ДУ «Ізяславська ВК № 31», не був уповноважений на дії щодо надання грифу секретності матеріальним носіям інформації, зміни або знаття грифу. До повноважень комісії входила перевірка фактичної наявності матеріальних носіїв у відповідності з обліковими даними. Як член комісії він не знав і не міг знати про необхідність зміни грифу секретності з «Цілком таємно» на «Таємно» на двох матеріальних носіях інформації. Про необхідність вчинення таких дій мало бути відомо лише керівнику Установи та працівникові РСО. Вважає необґрунтованими посилання суду на продовжуваність вчиненого правопорушення, оскільки його повноваження як члена комісії, а також самої комісії були закінченими днем складання акта № 39 від 22.01.2018 року, а тому, за наявності в його діях ознак складу правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАп, строки накладення на нього адміністративного стягнення закінчились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, підтверджуються зібраними та дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав та дав пояснення, аналогічні, викладеним письмово в апеляційній скарзі.

Натомість, як правильно зазначено місцевим судом, його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, доводиться сукупністю наявних у справі обєктивних доказів. Зокрема, даними:

- протоколу № 7 про адміністративне правопорушення від 4 квітня 2018 року, складеного провідним спеціалістом підрозділу охорони державної таємниці Управління СБ України Хмельницької області ОСОБА_2, з якого вбачається, що саме ОСОБА_1, як посадова особа, якій наданий допуск та доступ до державної таємниці, не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечено контроль за охороною державної таємниці. Зокрема, останній, перебуваючи в складі комісії для здійснення контролю за виконанням таємного діловодства в Установі, не звірив фактичної наявності секретних документів за звітний та попередні роки (а.1- 4);

- витягу з «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 року № 939, а саме: п.436, з якого вбачається, що перевіряється проходження секретних документів протягом року, за який проводиться перевірка, а також звіряються реєстраційні дані з фактичною наявністю секретних документів та інших матеріальних носіїв секретної інформації за звітний та попередні роки. Під час перевірки використовуються відомості, що містяться у журналах або картах обліку, розписках, реєстрах, актах за формою згідно з додатками та інших облікових формах, у тому числі таких, в яких зареєстровано факт розмноження секретних документів (а.с.5);

- витягу з акту спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, повязаної з державною таємницею, в Державній установі «Ізяславська виправна колонія № 31» від 7 березня 2018 року, відповідно до якого вказана кількість матеріальних носіїв секретної інформації у Звіті не відповідає з фактичною наявністю, які зберігаються в колонії (а.с. 6-8);

- письмових пояснень ОСОБА_1, в яких останній визнав, що під час підпису акту № 39 від 22.01.2018 року він особисто поставив підпис, не перевіривши знову достовірність поданих даних (а.с. 9-11);

- витягу з акту перевірки наявності, обліку, зберігання цілком таємних, таємних документів в Ізяславській виправні колонії № 31 за 2017 рік за № 39 дск від 22.01.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був членом комісії, яка здійснювала вказану перевірку та своїм підписом посвідчив, що за журналом обліку секретних розпорядчих документів № 251 дск зареєстровано та є в наявності 20 секретних наказів, з них: ЦТ 2, Т 18, що не відповідало фактичній чисельності (а.с.15);

- зобовязання громадянина України у звязку з допуском до державної таємниці, зокрема, ОСОБА_1, відповідно до яких останній взяв на себе зобовязання виконувати вимоги режиму секретності та додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю (а.с.18);

- витягу з наказу № 123 від 25 лютого 2016 року, відповідно до якого згідно розпорядження управління СБУ у Хмельницькій області від 18.02.2016 року за № 39д ОСОБА_1 надано доступ до державної таємниці за формою № 2 (ЦТ), допущено до роботи з документами згідно функціональних обовязків та встановлено компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень (а.с. 20, 21);

- наказу № 48/ОД-18 від 10.01.2018 року «Про створення постійно-діючої комісії з перевірки діловодства в установі», відповідно до якого членом вказаної комісії визначено ОСОБА_1 (а.с.31).

З урахуванням вказаного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях обєктивної сторони інкримінованого йому правопорушення є необґрунтованими та такими, що суперечать зібраним у справі доказам.

Твердження ж про те, що він, згідно займаної посади, а також, як член комісії по здійсненню контролю за виконанням таємного діловодства в ДУ «Ізяславська ВК № 31», не був уповноважений на дії щодо надання грифу секретності матеріальним носіям інформації, зміни або знаття грифу апеляційний суд також до уваги не приймає, оскільки апелянту вказане не інкримінується.

Не погоджується апеляційний суд також з доводами апеляційної скарги про те, що вказане правопорушення не є триваючим.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 був обізнаний та підписав зобовязання громадянина України в звязку з допуском до державної таємниці, йому було відомо про взяті ним зобовязання, зокрема, виконувати вимоги режиму секретності.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання, що ОСОБА_1, не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечив контроль за охороною державної таємниці, чим вчинив правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

При накладенні стягнення на правопорушника суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП. Погоджуючись з таким рішенням, апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу, ступінь вини та майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, погоджується з накладеним стягненням в межах санкції п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Підстави для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3