АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, перебуваючого у відпустці по догляду за дитиною, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 25 січня 2018 року приблизно о 21.50 годин, в м. Києві, по вул. Клавдіївська - вул. Юнацька, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно надану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору та за допомогою гучномовця, не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі, чим порушив п. 2.4 ПДР.

Крім того, ОСОБА_2 25 січня 2018 року приблизно о 21.50 годин, в м. Києві, по вул. Клавдіївська - вул. Юнацька, керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-2 КУпАП, та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки факт застосування проблискових маячків червоного та синього кольору та гучномовця є лише сигналом для водія про вимогу зупинки, і відповідно до відеозапису, що міститься в матеріалах справи, так зване, переслідування відбувалося 34 секунди. Більш того, апелянт зазначає, що самостійно здійснив зупинку автомобіля в безпечному місці, щоб не заважати руху інших автомобілів, не створювати перешкод та із врахуванням дорожніх умов та дорожньої обстановки.

Також, апелянт посилається на те, що у письмових відповідях на адвокатський запит (які містяться в матеріалах справи), листом Управління патрульної поліції в м. Києві від 31 січня 2018 року № 103-аз/41/11/4/02-2018 ОСОБА_2 повідомлено, що підставою зупинки був п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а також зазначено, що екіпаж поліції отримав інформацію про те, що водій транспортного засобу «регулярно вживає алкогольні напої за кермом», а небайдужий громадянин не побажав надати інформацію про себе. Разом з тим, у вказаному листі поліції вказано, що наявність відповідного повідомлення громадянина зафіксована на відео з нагрудної камери та у відповідному рапорті. При цьому на адвокатський запити від 26 січня та 29 січня вказане відео, яке б підтверджувало повідомлення громадянином такої інформації не надано. Більше того, у рапорті інспектора ОСОБА_5 також відсутні будь-які деталі щодо обставин отримання відповідної інформації від так званого небайдужого громадянина.

Окрім того, апелянт звертає увагу, що пояснення, які надавали працівники патрульної поліції в суді першої інстанції, різнились між собою, а суд вважав такі розходження допустимим, і більш того, інспекторами патрульної поліції жодним чином не зафіксовано усне повідомлення небайдужого громадянина на нагрудну камеру, оскільки інспектори поліції вказували й також на наявність відповідного орієнтування.

Також, апелянт звертає увагу на те, що ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначає інформацію, як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Таким чином, відсутність фіксації таких відомостей від третьої особи, будь-яким чином зафіксованих, не може вважатися такою інформацією та ставати підставою для зупинки автомобіля, а ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав зупинки автомобіля, і такою підставою не можуть вважатися не зафіксовані жодним чином дані.

Окрім того, щодо безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у відділенні поліції він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння лише за допомогою приладу «Драгер» і не відмовлявся від проходження відповідного огляду у медичному закладі. Як вказує ОСОБА_2, на думку суду достатньо того, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за матеріалами справи «у встановленому законом порядку», а такий висновок суду першої інстанції призвів до порушення вимог п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Крім того, апелянт зазначає, що Інструкція вимагає здійснення огляду приладом «Драгер» безпосередньо на місці зупинки, вимагає, щоб цей прилад був сертифікованим і надає можливість особі права вибору здійснення огляду також у відповідному медичному закладі, а сам факт пропозиції огляду за допомогою несертифікованого приладу є неправомірним.

Апелянт наголошує, що з відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції вбачається, що йому пропонувалось пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», але не було роз'яснено наслідків, що його відмову від «Драгеру», прийняли за відмову від огляду в медичному закладі.

ОСОБА_2 особлива увага звертається на те, що він мав бажання пройти огляд в медичному закладі та особисто зафіксував письмово у протоколі про адміністративне правопорушення, який був йому наданий для підпису інспекторами поліції, а доказів того, що під час затримання він перебував в стані алкогольного сп'яніння немає, та не було жодних підстав для застосування адміністративних стягнень.

Також ОСОБА_2 акцентує увагу на тому, що працівники поліції знали, що на місці події були присутні його адвокат та члені сім'ї і умисно не повідомили про місце, куди його планують доставити, чим позбавили його права на захист, а також інспекторами патрульної поліції не було проінформована регіональний центр безкоштовної правової допомоги.

Окрім того, апелянт стверджує про те, що судом першої інстанції не враховано факту того, що з відеозапису не вбачається його втеча чи будь-яке фізичне перешкоджання поліцейським.

ОСОБА_2 вказав також на те, що суд першої інстанціїпроігнорував пояснення свідків - його сусідів та розцінив їх як допомогу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою уникнення відповідальності, але жодних підстав для таких висновків у суду не було, тим більше з урахуванням того, що їх пояснення жодним чином не суперечили відеоматеріалу, на відміну від пояснень поліцейських, які в даному випадку є зацікавленими особами.

Також апелянт зазначає, що інспектор поліції ОСОБА_4 у своїх поясненнях вказав, що причиною нескладання матеріалів адміністративного порушення на місці було те, що він чинив опір, та інспектори не мали можливості встановити його особу на місці, оскільки в них не було доступу до «АРМОР». Таке пояснення не відповідає дійсності, оскільки він (ОСОБА_2) перебував у кайданках, а інспектор поліції ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що доступ до бази «АРМОР» був, а також щодо «небайдужого громадянина» один з інспекторів патрульної поліції повідомив, що його (ОСОБА_2) правопорушення були виявлені, коли зупиняли маршрутне таксі, а інший поліцейський взагалі не згадав про факт зупинки в той день маршрутного таксі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_1,опитавши свідка, переглянувши відеозапис, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення часткового, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, до Святошинського районного суду м. Києва на розгляд надійшли матеріали з протоколами про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 104863 від 25 січня 2018 року він складений щодо ОСОБА_2, який 25 січня 2018 року о 21.50 годин по вул. Клавдіївська - вул. Юнацька, в м. Києві, керуючи автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу про зупинку, яка подавалась завчасно за допомогою спец сигналів та проблискових маячків синього та червоного кольору, чим порушив п. 2.4 ПДР (ас. 2).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 104862, складеного 25 січня 2018 року о 22 год. 45 хв. в м. Києві по вул.. Чорнобильська, 13 А, 25 січня 2018 року о 21.50 год. в м. Києві по вул. Клавдієвська - Юнацька, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Фольксваген Пасат НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

При цьому в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» ОСОБА_2 пояснив, що відмовився від «Драгеру», оскільки затримання було сумнівним, він (ОСОБА_2) хотів пройти дослідження в присутності адвоката, на момент підпису готовий пройти мед. дослідження в присутності адвоката в відповідному медичному закладі (ас. 1).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що 25 січня 2018 року він керував транспортним засобом. Зупинився на вимогу працівників поліції у більш безпечному місці, щоб не створювати перешкоду іншим автомобілям, враховуючи дорожню обстановку. Його автомобіль працівники поліції не блокували, переслідування його автомобіля не було. Вважає, що час, який зафіксований на відеозапису, протягом якого його, нібито, переслідували працівники поліції, є саме тим, який необхідний водію для обрання місця зупинки без створення перешкод іншим учасникам руху. Він вийшов з автомобіля, зателефонував сусіду. Намагався покликати ще людей. Він нікуди не тікав. По відеозапису події зафіксовано, як його (ОСОБА_2) після того, як він вийшов з автомобіля, працівники поліції повалили на землю, розбили коліно, і вони же й викликали швидку меддопомогу. Протокол за ст. 130 КУпАП на місці зупинки не складали, а вже його було складено в РУГУ. При цьому, на його вимогу про надання йому (ОСОБА_2) можливості пройти огляд в медичному закладі, працівники поліції відмовили. Чому його не відвезли до медичного закладу, не пояснили. На місці зупинки транспортного засобу йому (ОСОБА_2) огляд за допомогою приладу «Драгер» не пропонували, а вже було запропоновано пройти такий огляд в РУГУ, де згодом з вулиці запросили свідків. Він перебував у нормальному стані. Працівники поліції ознаки алкогольного сп'яніння не повідомили, а говорили, що був відчутний перегар. Пояснення працівників поліції, які викладені у постанові місцевого суду, невірні, оскільки вони кардинально відрізнялися між собою. В райвідділі він дійсно відмовлявся від огляду за допомогою приладу «Драгер», а на місці не відмовлявся, що й підтвердили працівники поліції в суді першої інстанції. Також на місці пригоди перебували адвокат, родичі, сусіди. Один з працівників поліції говорив, що відбирали пояснення, а інший поліцейський на запитання, куди везуть ОСОБА_2, не відповідав нічого. Вже безпосередньо в службовому авто працівників патрульної поліції поліцейські перепитували один одного, куди його (ОСОБА_2) везти. Один з них імітував телефонний дзвінок до Регіонального центру надання безоплатної правової допомоги. Близько 00:30 год. працівники поліції повідомили, що він може їхати робити експертизу. Однак, в подальшому він не зміг потрапити на вул. Визволителів, оскільки в медичному закладі «жива черга», оскільки там перебували інші водії, яких доставляли поліцейські. Захисника до нього було допущено близько 23 год. Свідки, які були запрошені у райвідділ, не бачили факту керування ним транспортним засобом, а тим більше перебування його в стані алкогольного сп'яніння.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та пояснила, що свідки огляду, зазначені в протоколі, на місці події не були, що свідчило тільки про їх формальну присутність в райвідділі. Стосовно переслідування ОСОБА_2, то працівники поліції зазначили про те, що до них надійшло відповідне повідомлення. Однак, вони не пересвідчились, звідки та від кого надійшла інформація, що особа в стані сп'яніння. Більш того, вони бачили автомобіль ОСОБА_2 раніше, але не прийняли заходів, щоб перевірити особу на місці знаходження автомобіля, не перешкодили керуванню особи транспортним засобом, як їм повідомили, в стані алкогольного сп'яніння. Після того, як ОСОБА_2 зупинився, поліцейські нічого не пояснили, а тільки вказали вимогу надати документи або, в гіршому випадку, сказали, що заберуть самі документи. Пояснення, які надані працівниками поліції в суді першої інстанції, частково співпадають, але з тим, що зафіксовано на відео не порівнювали. ОСОБА_2 після того, як зупинив транспортний засіб та вийшов з нього, нікуди не втікав, а просто ходив поруч, роботі працівникам поліції не перешкоджав.

Допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_6 повідомила, що свідок ОСОБА_7 - є її сином, на даний час перебуває за кордоном, а тому з'явитись до суду не зміг. Особа ОСОБА_2 їй наглядно знайома, оскільки вона була запрошена разом із своїм сином працівниками патрульної поліції в якості свідків, коли вони повертались додому з магазину по вул. Чорнобильській. В приміщенні райвідділу затримана особа спершу відмовлялась називати свої анкетні дані. Працівниками поліції все записувалося на диктофон. Працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти обстеження на вміст алкоголю в крові, але де саме, їй невідомо. При ній ОСОБА_2 пропонували пройти огляд тільки за допомогою алкотестера. 25 січня 2018 року по вул. Юнацькій в м. Києві її не було, а запросили тільки в дільницю управління поліції, і вона не відмовила працівникам поліції. Згодом працівники поліції розповіли, що було переслідування автомобіля. В приміщенні райвідділу працівники поліції говорили щось про «Драгер». Адвоката не було. ОСОБА_2 відмовлявся будь-що говорити без адвоката. Тест не хотів проходити, мабуть, це було його бажанням. Спочатку він (ОСОБА_2) відмовлявся говорити прізвище. ОСОБА_2 говорив, що виграли справу в суді, посиділи в кафе. Вона та син підписали папери, які їм надали працівники поліції, і через деякий час були вільні. Чи розписувався будь-де в її присутності ОСОБА_2, вона не пам'ятає, але зазначила, що було очевидним, що ОСОБА_2 перебував в нетверезому стані, відчувала запах алкоголю. Вона не бачила самого факту керування ОСОБА_2 автомобілем, була тільки запрошена поліцейськими.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги під час апеляційного розгляду за участю апелянта, захисника та свідка переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції. На диску наявні 6 файлів:

- перший файл розпочинається о 21:43:02 та закінчується о 21:53:26, з якого вбачається, що працівниками поліції переслідується авто, далі транспортний засіб «Фольксваген пасат» зупиняється з правої сторони дороги, за ним зупиняється автомобіль поліції. Поліцейський представився, запитує водія, як до нього можна звертатись, у відповідь на що водій говорить: «пан ОСОБА_2». Поліцейський запитує водія, чи бачив він маячки, що являють собою вимогу зупинитись, на що водій відповідає, що маячків не бачив. На вимогу надати документи на автомобіль, водій не відповідає. Поліцейський зазначає, що повідомлялось також у гучномовець вимога зупинитись, крім маячків, переслідують починаючи з вул. Клавдієвської. Водій запитує, хто повідомив, на що поліцейський відповідає, що це орієнтування. Поліцейський одночасно повідомляє, що в разі відмови водія, він (поліцейський) буде вимушений затримати його із застосуванням фізичної сили та спецзасобів, в порядку адміністративного затримання, якщо водій продовжуватиме опиратися. Далі вбачається, як ОСОБА_2 комусь телефонує, і з телефонної розмови прослуховується, «вийди з ОСОБА_8, щоб ви були свідками того, як мене незаконно затримують, і як на мене незаконно нападає поліція». Працівник поліції запитує ОСОБА_2, чи є в нього посвідчення водія, на що ОСОБА_2 відповідає, що немає, він не керував транспортним засобом, після того, як прийде адвокат, він (ОСОБА_2) все пред'явить. Працівник поліції викликає на допомогу додатковий екіпаж. Приїхав інший екіпаж патрульної поліції. Далі хтось запитує у ОСОБА_2, чи є в нього є будь-які документи. В подальшому шум на відео, хтось з працівників поліції звертається до ОСОБА_2 з приводу пред'явлення документів, шум….прослуховується шум…руки на землю, у такий спосіб хтось з працівників поліції звертається до ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2 повторювали неодноразово пред'явити документи. Далі інспектор поліції звертається до ОСОБА_2 уже із застосуванням фізичної сили, та одночасно роз'яснює ОСОБА_2, що він має право оскаржити їх (працівників поліції) дії у передбачений законом порядок та спосіб. Далі працівники поліції разом із ОСОБА_2 сідають до службового автомобіля працівників поліції, їдуть до відділку. На місці пригоди з'явились сусіди ОСОБА_2, інспектор поліції намагається пояснити навколишнім особа, що все зафіксовано на нагрудну камеру;

- другий файл розпочинається о 21:54:23 та закінчується о 22:00:00, відео погано видно та з нього прослуховується наступне. Інспектор поліції запитує у ОСОБА_2, чому він тікав, оскільки був попереджений про застосування спецзасобів через те, що не пред'являв документи. На вказане ОСОБА_2 відповідає працівникам поліції, що все потрібно робити по нормальному, та запитує, чому вони (працівники поліції) не взяли за свідків сусідів, які перебували на вул.. Чорнобильській. По прибуттю до відділку поліції, в приміщенні ОСОБА_2 назвав свої анкетні дані, місце проживання, та повідомив, що посвідчення водія має, але він транспортним засобом не керував. В подальшому працівники поліції повідомили ОСОБА_2 про його адміністративне затримання;

- третій файл розпочинається о 22:16:40 та закінчується о 22:17:11, з якого вбачається, що інспектор патрульної поліції зачитує ОСОБА_2 протокол про адміністративне затримання;

- четвертий файл розпочинається о 22:17:13 та закінчується о 22:18:32, з якого вбачається, що ОСОБА_2 називає свої анкетні дані, а також місце проживання. Працівник поліції зазначає, що виявлені ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Працівник поліції пропонує пройти тест за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_2 відмовився;

- п'ятий файл розпочинається о 22:19:18 та закінчується о 22:21:06, з якого вбачається, що працівник поліції звертається до ОСОБА_2 та повідомляє, що за ним велось переслідування, зокрема застосовувались спецсигнали, в подальшому виражалась непокора працівнику правоохоронного органу, про що буде складено протокол про адміністративне затримання та відповідний рапорт у ТВП 1 Святошинського УП НУ НП у м. Києві, а також у нього (ОСОБА_2) виражені явні ознаки алкогольного сп'яніння. Відповідно, працівник поліції повідомив, що все фіксується;

- шостий файл розпочинається о 22:50:40, з якого вбачається, те, що у відсутності свідків, приїхала дружина ОСОБА_2, останньому пропонується пройти огляду за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_2 відмовляється, а працівник поліції зазначає, що останній відмовляється від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Після перегляду відеозаписів свідок ОСОБА_6 повідомила, що в присутності її та сина медичний огляд у лікаря нарколога ОСОБА_2 не пропонували.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.

З пояснень опитаних під час розгляду справи в суді працівників поліції ОСОБА_4 та Трип?ядка В.А., які викладені у постанові, яка оскаржується, вбачається, що під час відпрацювання виклику про крадіжку по вул. Олевській в м. Києві, до них звернувся чоловік, який повідомив, що водій автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, практикує керування транспортним засобом в стані сп'яніння, водія даного автомобіля він не описував, представлятися даний чоловік відмовився. Неподалік від бару було виявлено вказаний автомобіль, проте водія не було, у зв'язку з чим вони продовжили патрулювання району. В подальшому вони помітили даний автомобіль під час патрулювання по вул.. Клавдіївській, включили маячок червоно-синього кольору, проте водій не зупинявся. Повернувши на вул. Юнацьку, автомобіль зупинився. ОСОБА_4 відразу підбіг до транспортного засобу, представився водію, з місця водія вийшов, як в подальшому було встановлено ОСОБА_2, який на той час представився ОСОБА_2, та на вимогу надати будь-які документи водій відмовлявся і постійно комусь телефонував. Під час спілкування у водія було виявлено явні ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. ОСОБА_2 попросили залишатися на місці та його було попереджено, що в разі не виконання вимог працівників полції, його буде затримано. Водій проігнорував вимогу, намагався збити нагрудну камеру та втекти, до нього було застосовано спецзасіб - кайданки. За цей час підходили люди, які намагалися їх відволікти, заважали їм виконувати їх службові обов'язки. ОСОБА_2 для встановлення особи було доставлено до ТВП Святошинського району по вул. Чорнобильській, про що було повідомлено його дружину. По дорозі до управління ОСОБА_2 представився, але дані необхідно було перевірити, оскільки документів він не надав.

Пояснення вказаних працівників поліції в частині отримання інформації та подальшого переслідування автомобіля під керуванням ОСОБА_2 підтверджуються рапортом інспектора поліції ОСОБА_5 від 25 січня 2018 року (ас. 4).

Пояснення працівників поліції щодо переслідування автомобіля під керуванням ОСОБА_2, який на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору та за допомогою гучномовця, що продовжувалося за часом 34-35 сек., не зупинився, підтверджуються об'єктивними доказами у справі - відеозаписами з бодікамер працівників поліції.

При цьому з відеозапису, переглянутому під час апеляційного розгляду, вбачається, що для ОСОБА_2, як і для інших учасників руху, не було б створено перешкод в разі здійсненні ним зупинки автомобіля на вимогу працівників поліції.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції перевірялися доводи ОСОБА_2 та його захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_2 порушень ст.. 122-2 КУпАП, і місцевий суд дійшов висновку, що з відеозапису вбачається сам факт переслідування працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_2, що не викликає у суду сумнівів щодо його достовірності, і апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не виконали будь-яких превентивних дій, коли виявили автомобіль «Фолькваген» біля бару, щоб не дозволити особі, яка перебуває в стані сп'яніння сісти за кермо, також були предметом перевірки під час розгляду справи в суді першої інстанції, і суд не взяв їх до уваги, оскільки місцевим судом було встановлено, що особи, яка б могла керувати даним автомобілем, виявлено не було, а під час руху даного автомобіля працівники поліції виконали превентивні заходи, передбачені п.п. 1,4 ч.1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» - зупинення транспортного засобу та перевірка документів особи.

Також, статтею 35 вказаного Закону передбачено право працівника поліції зупинити транспортний засіб у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з відеозаписів, працівники поліції повідомили ОСОБА_2 про причини застосування до нього таких заходів.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції належним чином не була перевірена отримана від невідомої людини інформація, як і не встановлена особа заявника, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки законом не забороняється повідомлення в анонімному порядку про можливе вчинення правопорушення, а працівники поліції, в силу покладених на них Законом обов'язків, зобов'язані перевірити таку інформацію.

Також апеляційний суд враховує, що, згідно з відеозаписами, свої анкетні дані ОСОБА_2 назвав працівникам поліції, перебуваючи в автомобілі працівників поліції та пізніше у відділенні поліції, а тому перевірити особу водія на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції можливості не мали. Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо можливості складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням.

З огляду на обставини зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, встановлені під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, суд апеляційної інстанції вважає доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а саме, у невиконанні водієм вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо його обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд доходить наступного висновку.

Так, статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп'яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

При цьому згідно до положень ч. 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу 1 вищевказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, як вбачається з пояснень ОСОБА_2, свідка ОСОБА_6, відеозаписів, наявних у справі, вказані положення нормативно-правових актів працівниками поліції не дотримані, оскільки при незгоді ОСОБА_2 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер»,останньому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

Будь-яких інших об'єктивних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять, як і не встановлені під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що здійснення огляду приладом «Драгер» безпосередньо на місці зупинки, вимагає, щоб цей прилад був сертифікованим і надає можливість особі права вибору здійснення огляду також у відповідному медичному закладі, а сам факт пропозиції огляду за допомогою несертифікованого приладу є неправомірним, є безпідставними, оскільки з відеозапису подій, які відбувалися 25 січня 2018 року, вбачається, що він не просив надати йому будь-які документи на прилад «Драгер», а пояснення працівників поліції в суді першої інстанці про наявність приладу «Драгеру» та всіх необхідних документів на нього, нічим не спростовані.

Також є необґрунтованими доводи апеляції про те, що працівники поліції знали, що на місці події були присутні адвокат та члені сім'ї ОСОБА_2, і умисно не повідомили про місце, куди його планують доставити, чим позбавили його права на захист, а також інспекторами патрульної поліції не було проінформована регіональний центр безкоштовної правової допомоги, оскільки як з пояснень самого ОСОБА_2, так і з відеозапису подій вбачається, що працівники поліції під час поїздки вирішували, куди везти ОСОБА_2, а в подальшому про його затримання була повідомлена дружина, та був присутній захисник (ас. 6).

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 104862та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України у зв'язку з відсутністю в діях особи вказаного складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-2 КУпАП, слід було б вирішити питання щодо накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення вказаного правопорушення, оскільки судом першої інстанції, всупереч положень ч. 1 ст. 36 КУпАП, адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо не накладалось.

Разом з тим, враховуючи те, що з моменту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-2 КУпАП, пройшло більше 3 місяців, а відповідно до положень ст.. 38 КУпАП адміністративне стягнення не може бути накладено на винну особу, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, із закриттям провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, та про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі серії БД № 104862.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп., скасувати.

Прийняти нову постанову, якою:

- ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП;

- провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі серії БД № 104862.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва