АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/841/2018 Постанова винесена суддею Бойко О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого менеджером з логістики в ТОВ «Фалькон Агро», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 20 жовтня 2017 року о 09 год. 05 хв. на пр. Лобановського в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що постанова суду винесена поверхнево, без повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що 20.10.2017 року приблизно о 9 год. він, керуючи автомобілем Шкода Октавіа, рухався по пр. В.Лобановського в м. Києві в напрямку Севастопольської площі зі швидкістю 30-40 км/год. в правій крайній смузі ближче до правого краю , так як мав наміри здійснити правий поворот до прилеглої території будинку 119-Х по пр. В.Лобановського. Транспортних засобів, які були б припарковані по правій стороні, по ходу руху його автомобіля, не було, а отже, були відсутні обставини, які б змушували його виконувати об'їзд чи інші маневри. При цьому, він не здійснював жодних рухів по полосам та не прискорювався і не гальмував, про що могли підтвердити численні покази свідків, які знаходились на місці ДТП. Але, рухаючись навпроти будинку 123, він відчув невеликої сили удар в ліве заднє крило і в дзеркало побачив, що удар спричинив йому автомобіль Фольксваген, який рухався позаду нього та після удару різко вивернув вліво. Обидва транспортні засоби зупинилися.

Відповідно до пошкоджень на обох автомобілях та схеми місця ДТП, контактування автомобіля Шкода Октавіа сталося заднім лівим крилом з переднім правим крилом автомобіля Фольксваген, що свідчить про те, що його автомобіль Шкода Октавіа не міг обганяти, випереджати, об'їжджати автомобіль Фольксваген, та те, що саме водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_4 не впевнився в безпеці та, рухаючись позаду його автомобіля, почав виїзд з середньої смуги на сусідню праву смугу.

Тому саме водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_4 повинен був слідкувати за дотриманням безпечної дистанції та безпечного інтервалу по відношенню до його автомобіля, який рухався попереду і не змінював напрямок руху, а отже, посилання суду на порушення саме ним п. 13.1 ПДР, є безпідставним.

Крім того, як в протоколі, так і в судовому рішенні, не зазначено, які дії (обгон, випередження, об'їзд перешкоди чи ін.) він виконував і при цьому порушив вимоги п. 13.1 ПДР.

Також зазначає, що в суді першої інстанції він не визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, у зв'язку з чим, користуючись своїм правом, заявив письмове клопотання про виклик у судове засідання та допит свідка - очевидця ДТП ОСОБА_6, однак, незважаючи на його пояснення, слідову інформацію та характер механічних ушкоджень обох автотранспортних засобів, зафіксованих у схемі ДТП, суд відмовив у задоволенні клопотання та допиті свідка, що є порушенням вимог ст.ст. 268, 251 КУпАП.

Окрім цього, як єдиний доказ, начебто його винуватості, суд приводить схему місця пригоди, проте, вона складалася після пригоди по факту зупинення автомобілів, а відображення місця зіткнення автомобілів було відтворено із припущень, здогадок при розбіжних, словесних поясненнях водіїв. До того ж, інспектор поліції не зазначив місце зіткнення, яке вказав він, а очевидців ДТП на час приїзду поліції (через 1,5 години) вже не було, оскільки вони не дочекалися.

Однак, не дивлячись на його письмові заперечення та зауваження про те, що схема складена в порушення вимог розділу VIII частини 4 пунктів 7, 8 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме - на схемі не зазначено ні ширини проїзної частини, ні ширини смуг руху, суд прийняв її як доказ, хоча вона не є доказом по справі та не надає можливість в повній мірі відобразити правдиву ситуацію, в тому числі і встановити точне місце зіткнення. Фактично дана схема є всього лише імпровізованим малюнком інспектора поліції ОСОБА_7, якого суд відмовився викликати в судове засідання та допитати.

Більше того, у постанові суду взагалі не має навіть згадки про те, що він подавав письмове клопотання про виклик свідків та відсутнє обґрунтування відмови у задоволенні даного клопотання.

Таким чином, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, і ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримау доводів поданої апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 проти апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_6, а також спеціаліста (судового експерта) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, вислухав позицію ОСОБА_2 щодо невинуватості в порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, проаналізував у постанові докази у справі, і повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про не дотримання ним безпечного інтервалу до автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_3,під час керування 20 жовтня 2017 року о 09 год. 05 хв. на пр. Лобановського в м. Києві автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до їх зіткнення, та отримання внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі ДТП, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками дорожньо-транспортної пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на пр. Лобановського, 123 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 та ОСОБА_4 щодо обставин події.

При цьому, посилання ОСОБА_2 на відсутність в його діях порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху та винуватість водія автомобіля «Фольксваген» із зазначенням такого механізму дорожньо-транспортної пригоди, як удар в ліве заднє крило його автомобіля переднім правим крилом автомобіля «Фольксваген», який рухався позаду нього, та після удару різко вивернув вліво, спростовуються даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів саме в другій смузі проїзної частини біля буд. 123 по пр. Лобановського в м. Києві на відстані 5,8 м від правого краю проїзної частини і дана схема підписана ОСОБА_2 в цій частині без будь-яких зауважень.

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди також вбачається, що ДТП сталося на дорозі, що має три смуги для руху в одному напрямку, і після зіткнення автомобіль «Шкода» розташовується в першій смузі, фактично на переривчастій лінії, що позначає межі смуги, та відстань від краю проїзної частини дороги до правого переднього колеса автомобіля «Шкода» складає 2,7 м, а до правого заднього колеса - 2,8 м, в той час як автомобіль «Фольксваген» знаходиться у другій смузі та відповідно відстань від краю проїзної частини дороги до правого переднього колеса автомобіля «Фольксваген» складає 5,6 м, а до правого заднього колеса - 5,7 м, але при цьому автомобіль «Шкода» знаходиться на відстані 17,7 м попереду від автомобіля «Фольксваген».

Також зі схеми ДТП слідує, що в результаті зіткнення автомобіль «Шкода» має пошкодження лако-фарбового покриття заднього лівого крила та заднього бампера з лівої сторони, а автомобіль «Фольксваген» - вмятину на правому передньому крилі і пошкодження лако-фарбового покриття переднього бамперу з правої сторони. тобто ці дані свідчать про контактування в момент зіткнення задньої лівої частини автомобіль «Шкода» із передньою правою частиною автомобіля «Фольксваген».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями місця розташування автомобілів після зіткнення та їх пошкоджень після зіткнення, з яких слідує повна відповідність відтворених у схемі ДТП даних в цій частині і зокрема щодо розташування автомобіля «Шкода» фактично на переривчастій лінії, що позначає межі смуги.

А відтак, всупереч тверджень апелянта, схема дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на пр. Лобановського, 123 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, є належним та допустимим доказом і в повній мірі дає можливість встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, розташування автомобілів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про те, що під час руху водій автомобіля «Шкода» ОСОБА_2 змінював напрямок руху вліво, на чому наголошував в своїх поясненнях і ОСОБА_4, та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» під керуванням водія ОСОБА_4

Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Твердження ж ОСОБА_2 про те, що він рухався ближче до правого краю проїзної частини, а автомобіль «Фольксваген» рухався позаду нього, та що він не змінював напрямку руху і їхав прямо, а саме водій автомобіля «Фольксваген», здійснюючи виїзд з середньої смуги на сусідню праву смугу, не дотримався безпечного інтервалу по відношенню до його автомобіля, який рухався попереду, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що за таких обставин є неможливим, як те розташування автомобілів після зіткнення, що відображено в схемі ДТП та на фотокартках, так і зафіксоване на схемі ДТП місце їх зіткнення, а також і утворення тих пошкоджень, що зафіксовані в автомобілі «Фольксваген» в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З цих підстав, судом також не приймаються до уваги і надані в апеляційному суді пояснення свідка ОСОБА_6, аналогічні твердженням ОСОБА_2, в тому числі про те, що водій автомобіля «Фольксваген», змінюючи напрямок руху із середньої смуги в крайню праву, вдарився в ліве заднє колесо автомобіля «Шкода» і від'їхав в середню смугу, де і зупинився, та судового експерта ОСОБА_8 про те, що в момент первинного контакту кут між повздовжними вісями автомобілів був близький до 0°, а, виходячи з характеру контактування та утворення пошкоджень автомобілів, водій автомобіля «Шкода» рухався паралельно вісі дороги, тому його дії не регламентуються вимогами п. 13.1 ПДР, а вимоги цього пункту мав виконувати водій автомобіля «Фольксваген», оскільки, як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, зіткнення відбулось на смузі, по якій рухався ОСОБА_4, що свідчить про те, що під час руху водій автомобіля «Шкода» ОСОБА_2 змінював напрямок руху вліво та не дотримався безпечного бокового інтервалу.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про його невинуватість не заслуговують на увагу.

З огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та те, що надані в суді апеляційної інстанції пояснення свідка ОСОБА_6 жодним чином не спростовують правилність висновків, які викладені в постанові суду першої інстанції, про порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, то доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи невмотивовано відмовив у допиті свідка ОСОБА_6 та інспектора ПП ОСОБА_7, чим порушив вимоги ст. 268 КУпАП та допустив неповноту, не заслуговують на увагу суду.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з характеру вчиненого правопорушення, особи порушника.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 340 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.