17 травня 2018 року місто Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 12.10.2017 р. о 18 год. 00 хв. по вул. М. Малиновського, 12 в м. Києві керуючи автомобілем «BMW» д/н НОМЕР_1, перебував з ознаками наркотичного сп'яніння.Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, подалаапеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду апелянт вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення у справі за відсутності ОСОБА_3 та його представника, чим позбавив ОСОБА_3 можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, розглянувши справу необ'єктивно та однобічно, не врахувавши, при цьому, заяви представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням їх на лікуванні. До того ж, постанова від 14.12.2017 не була направлена ОСОБА_3, чим порушено вимоги ст. 285 КУпАП, та право ОСОБА_3 на вчасне оскарження даної постанови.
Отже, враховуючи те, що постанову Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року представником було отримано 17.01.2018, апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження цієї постанови, бо пропущений він був з поважних причин.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суд при вирішенні справи послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, як на єдиний та достатній доказ при вирішенні цієї справи, при цьому, не прийняв до уваги, що працівниками поліції порушено порядок огляду на стан наркотичного сп'яніння, тому складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 є недопустимим доказом.
Зокрема, в протоколі не зазначено від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та не зазначено який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві ОСОБА_3 До протоколу також не додано ряд необхідних документів - це направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, акт відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння та рапорт поліцейського про причини зупинки транспортного засобу.
Отож, апелянт вважає, що ОСОБА_3 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, тому просить постанову Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасувати.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_6 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати з вини суду, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю підтверджується матеріалами справи, при цьому, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, суд у постанові не вмотивував.
Так в апеляційному засіданні встановлено, що в протокол про адміністративне правопорушення складений із значними порушеннями, зокрема в протоколі не зазначено від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та не зазначено який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві.
Крім того, визнаючи ОСОБА_3 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.
Слід також відмітити, що в поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначено, що до них звернулися працівники поліції, щоб бути присутніми при оформленні адміністративного протоколу стосовно водія ОСОБА_3, який, зі слів працівників поліції перебував з ознаками наркотичного сп'яніння. У поясненнях свідків не зазначено, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров'я, тому такі пояснення свідків не можуть бути належним та допустимим доказом у справі, бо ці свідки не засвідчили безпосередню відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.
Більш того, в апеляційному засіданні було заслухано пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9, які вказали наступне.
12 жовтня 2017 року неподалік метро Оболонь були зупинені працівниками поліції без пояснення рпричини зупинки. Спочатку працівники поліції перевірили документи, потім попросили страховку та не маючи до чого придертися почали стверджувати, що на їх погляд у ОСОБА_3 наявні ознаки наркотичного сп'яніння та запропонували йому проїхати до медичного закладу для проходження обстеження на що ОСОБА_3, не відмовлявся а навпаки погодився. Оскільки, в автомобілі була маленька дитина, свідок ОСОБА_9 попросила довезти їх додому, і вже після того їхати в медичний заклад на що працівники поліції погодилися та супроводили їх додому. По приїзду до медичного закладу ОСОБА_3 надано на підпис заяву, з якої вбачалося, що він просить пройти добровільне обстеження. Оскільки, добровільне обстеження передбачало сплату коштів для його проведення ОСОБА_10 відмовився підписувати таку заяву.
Отже, з наведеного вище вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений із значними порушеннями та всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол не можна вважати дійсним.
Таким чином, фактично, вина ОСОБА_10, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Поновити захиснику ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, її ж апеляційну скаргу з доданими до неї доповненнями захисника ОСОБА_11 - задовольнити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель