Дата документу Справа № 328/1212/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/1212/18 Головуючий в 1 інст. Ушатий І.Г.
Провадження №33/778/474/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2, розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 05 травня 2018 року о 23.31 год. в м.Токмак по вул.Дружби керував автомобілем ВАЗ 21013 д.н. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з рота, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» та в Токмацькій ЦРЛ відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову незаконною, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він не керував транспортним засобом, а знаходився на пасажирському сидінні, що можуть підтвердити свідки, які знаходились з ним в автомобілі. На місці їх зупинки ніякі документи працівниками поліції не складались, копії таких документів йому не вручались. Протокол про адміністративне правопорушення складений з грубими порушеннями, а саме: не конкретизовано місце вчинення адміністративного правопорушення, не вказані документи, на підставі яких встановлено його особу. Крім того, вказані свідки, які не були присутні на місці зупинки.

Також апелянт зазначає, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на законних підставах, оскільки не керував транспортним засобом, а був лише пішоходом. В матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд в закладі охорони здоров'я. Водія не відсторонили від керування, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів. Показання свідків не узгоджуються з даними протоколу та фактичними обставинами, законних причин для зупинки транспортного засобу у поліцейських не було. Недотримання вимог чинного законодавства під час судового розгляду та фальсифікація матеріалів призвели до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вислухавши ОСОБА_2, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 05 травня 2018 року о 23 годині 30 хвилин він їхав на автомашині, яка йому подарована дядьком, але за кермом він не перебував. Він знаходився у нетверезому стані, але за кермом автомобіля був його друг. Працівники поліції пропонували йому пройти медичний огляд на місці і в ЦРЛ, але він відмовився, так як не керував автомобілем.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 зазначив, що автомобілем керував не він, а іншій хлопець, дії працівників поліції він вважає незаконними.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_2 на свій захист, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №379110 від 05 травня 2018 року, з якого вбачається, що протокол складений в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, від підпису протоколу ОСОБА_2 відмовився (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров'я (а.с.4-5); а також рапортами інспекторів поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких зазначено, що у водія ОСОБА_2 були присутні явні ознаки алкогольного сп'яніння, в присутності двох свідків останньому запропоновано пройти огляд на місці зупинки чи проїхати до медичного закладу, але водій відмовився (а.с.6-7).

Допитаний в судовому засіданні інспектор патрульної поліції ОСОБА_5, який склав відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що 05 травня 2018 року о 23 годині 30 хвилин в м.Токмак на вул. Дружби зупинено автомобіль ВАЗ 21013 Д.Н. НОМЕР_1. Автомобіль проїхав 40-50 метрів поки зупинився. Перед зупинкою автомобіля він бачив, що за кермом знаходився ОСОБА_2. З автомобіля вийшли троє хлопців і двоє дівчат і швидко пішли в напрямку центра міста. ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, на що він відмовився, мотивуючи тим, що він не водій. ОСОБА_2 запропоновано надати пояснення, але він теж відмовився. Ним складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_6 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, зазначивши, що він запам'ятав водія, який був одягнений в світлий одяг, це був ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він 05 травня 2018 року вночі йшов у центр міста по вул.Дружби. Бачив як з автомобіля вийшли п'ятеро людей. Водієм автомобіля був ОСОБА_2, який був у світлому одязі. Він відмовився пройти медогляд. ОСОБА_2 знаходився у нетверезому стані. Він бачив, що ОСОБА_2 керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 05 травня 2018 року вночі він йшов по вул. Дружби, та бачив, що ОСОБА_2 керував автомобілем. Після того, автомобіль було зупинено працівниками поліції, ОСОБА_2 з молодими людьми, які їхали з ним, покинули автомобіль та почали тікати в бік центра міста. Пізніше він був запрошений працівниками поліції в якості свідка. При ньому ОСОБА_2 відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння. ОСОБА_2 знаходився в нетверезому стані, був в світлому одязі.

Зазначені пояснення свідків та поліцейських узгоджуються з відеозаписом вказаних подій, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції висував вимогу групі осіб, які вийшли з автомобілю та пішли з місця зупинки, серед яких був і ОСОБА_2, зупинитися, на що останні спочатку не реагували та працівник поліції намагався їх наздогнати. Після того, як вказані особи нарешті зупинилися, на запитання працівника поліції відповіли, що вони просто йдуть до міста гуляти і ніякого відношення до автомобіля не мають, кому цей автомобіль належить, вони не знають, поводилися зухвало. Після цього працівник поліції встановив, що автомобіль належить родичу ОСОБА_2 Останній вказав на те, що не керував транспортним засобом та відмовився проходити огляд на стан сп'яніння. Будь-хто з осіб, з тих, що знаходились поруч з ОСОБА_2, в тому числі і хлопець, на його ОСОБА_2 вказав при апеляційному розгляді як на особу, що керувала транспортним засобом, не зазначав про те, що саме він керував автомобілем. Не вказував на будь-кого і сам ОСОБА_2 на місці зупинки. Хлопцями висувалися різні версії - про те, що вони просто гуляють і не мають відношення до автомобілю, в подальшому один з хлопців, який відмовився себе назвати, вказав на те, що на автомобілі їх підвіз батько. ОСОБА_2 категорично відмовився надавати письмові пояснення, підписувати протокол та разом з вищевказаними особами пішли з місця події, залишивши автомобіль на місці зупинки.

Викладене повністю спростовує доводи ОСОБА_2 на свій захист.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд заслухав самого ОСОБА_2 з приводу вказаної події, свідків та патрульних поліцейських, які підтвердили знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння та відмову останнього від проходження огляду, переглянув відеозапис зазначених подій, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 вищевказаного правопорушення.

Також суд першої інстанції вмотивував свої висновки щодо встановлення факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом перед зупинкою його працівників поліції.

Апеляційний суд погоджується з тим, що наявними у справі доказами підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 Останній не заперечував, що напередодні вживав алкогольні напої, факт його відмови від проходження відповідного огляду на стан сп'яніння зафіксований в ході відеозапису.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №379110 від 05 травня 2018 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо відсутності в матеріалах справи направлення водія для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, то дійсно зазначене апелянтом направлення відсутнє в матеріалах справи, проте його відсутність не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння. Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень, отримання і підпису протоколу та залишив місце зупинки транспортного засобу.

При апеляційному розгляді, з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 та за клопотанням останнього викликалися свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, але за викликом не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Як пояснив ОСОБА_2, свідки не змогли з'явитися через зайнятість на роботі, про їх повторний виклик клопотання не заявляв, та вважав за можливе розглянути справу без їх участі.

Доводи апелянта про незаконність дій поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу, нічим не підтвердженні, спростовуються матеріалами справи, крім того, з будь-якими заявами, повідомленнями, скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_2 в установленому порядку не звертався.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушниці та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева