Провадження № 3/522/6382/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2018 року суддя Приморського районного суду м.Одеси Кічмаренко С.М., при секретарі Воронович Д.В., за участю прокурора Острік О.В., захисника ОСОБА_1, особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки

Донецької області, працюючої головним спеціалістом сектору прийняття рішень відділу грошових виплат і компенсацій управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з відділу Управління захисту економіки в Одеській області департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Згідно протоколу №480 від 03.07.2018 року, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору прийняття рішень відділу грошових виплат і компенсацій управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, тобто будучи субєктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у десятиденний строк з моменту отримання доходу від реалізації 06.10.2017р. нерухомого майна у вигляді квартири загальною площею 71,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 149957 грн., не подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідного року, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, не визнала та пояснила, що вважає, складення адміністративного протоколу відносно неї та спроба притягнути її до адміністративної відповідальності є незаконними та необґрунтованими, оскільки в її діянні відсутня обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, оскільки придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється. Зміна якісного показника майнового стану субєкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи. Крім цього, грошові кошти від реалізованої квартири, які були нею отримані в грошовій формі в сумі 149957 грн. є спільно сумісні з чоловіком кошти, а тому частка доходу в сумі 75 000 грн не перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, Крім цього, ОСОБА_2 у своїй щорічній декларації за 2017р. зазначила реалізацію обєкта нерухомого майна, у вигляді квартири, а таму у її діях відсутня субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП. Також на її думку досудова перевірка по вказаній справі проводилась неналежним органом, оскільки згідно чинного законодавства України після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомила про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що вона не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП тому як, взагалі не є посадовою особою місцевого самоврядування, а тому просила закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, у звязку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні прокурор надала пояснення про те, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2ст.172-6 КУпАП, у звязку з чим просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді,Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачено за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Тобто об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що:

- 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

- 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Поняття «суттєві зміни у майновому стані» та строки повідомлення про такі зміни розкрито в ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), відповідно до положень якої, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в Законі з кількісним показником майнового стану, оскільки Законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Зрозуміло, що кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.

Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності. ( Дохід // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / Уклад. і гол. ред. ОСОБА_3. - 5-те вид. - К. ; Ірпінь : ВТФ «Перун», 2005. - ISBN 966-569-013-2.)

Однак, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч.2 ст.172-6 КУпАП.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією ОСОБА_1 Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції ОСОБА_1 Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Крім того в своїх поясненнях ОСОБА_2 повідомила, що повідомлення про суттєві зміни в майновому стані нею не було подані до НАЗК на протязі десяти діб, як це передбачено ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» по тій причині, що грошові кошти від реалізованої квартири, які були нею отримані в грошовій формі в сумі 149957 грн. є спільно сумісні з чоловіком кошти, що підтверджується договором купівлі-продажу НМТ 263246 від 06.10.2017р., .а тому частка доходу в сумі 75 000 грн не перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року,

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу,є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, відповідно до положень ст.ст.60-61СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Враховуючи викладені обставини, звертаю увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Крім того, суддею встановлена відсутність в діянні ОСОБА_2 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП, оскільки правопорушення, передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що ОСОБА_2 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Обґрунтованими, на думку судді є також твердження ОСОБА_2 про те, що в ДЗЕ НП відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2, проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Слід зазначити, що згідно п.1 та п.4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_2 стосовно того, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є підставою для закриття провадження по справі.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП.

А тому, керуючись п. 1 ст. 247 ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 ч.2 КУпАП стосовно ОСОБА_2, закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови

Суддя

13.08.2018