Справа № 347/858/18
Провадження № 3/342/204/2018
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Ничик Г.І., з участю прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Маланчука В.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від Управління захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда 2 групи, який працює суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області,

за ч.2 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Городенківського районного суду Івано-Франківської області з Апеляційного суду Івано-Франківської області в порядку ч.3 ст.257 КУпАП направлено матеріали справи про корупційне адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, складені Управлінням захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. В протоколі про адміністративне правопорушення № 94 від 27.04.2018 року, складеному начальником сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Качанівським О.З. зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області та будучи згідно з підпунктом ґ пункту 1 частини1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, вчинив правопорушення, пов?язане з корупцією - 08.11.2017 року отримав дохід (одноразову грошову допомогу) в сумі 206700 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2017 року (80000 грн.) та в порушення ч.2 ст. 52 Закону не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП. Обов`язок повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані виник впродовж періоду з 00.00 год. 09.11.2017 р. по 23.59 год. 18.11.2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав. Суду пояснив, що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. В 2017 р. він був інвалідом 3 групи, з 03.01.2018р. має 2 групу інвалідності. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року за №2011-ХІІ він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як особа, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, після звільнення з військової служби. В березні 2017 року він звертався з заявою до місцевого військкомату, до ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу виплати йому одноразової грошової допомоги. Оскільки зазначене питання не вирішувалось, він звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій. В судовому засіданні було встановлено, що згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум йому було призначено одноразову грошову допомогу, і вона буде виплачена в порядку черговості, термін виплати вказаний не був. Його позов було задоволено частково, в частині визнання протиправною бездіяльності, без зобов?язання відповідача здійснити таку виплату. В листопаді 2017 р. він перебував на лікуванні в окуліста, про що свідчать записи в медичній карті, не міг читати, користуватись комп`ютером. Івано-Франківський обласний військовий комісаріат не повідомляв його про перерахування одноразової допомоги. Про зарахування на його рахунок в Приватбанку одноразової грошової допомоги як особі, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, після звільнення з військової служби, дізнався через певний період часу, коли на початку грудня 2017 р. в банку з`ясовував причини списання з його банківської картки, на яку поступає пенсія по інвалідності, коштів в розмірі більше однієї тисячі гривень. Зазначена сума була знята в зв`язку з зарахуванням на його рахунок одноразової допомоги. Умислу неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані не мав, оскільки йому самому не було відомо про зарахування на його рахунок вказаної допомоги. В другому півріччі 2017 року він хворів, в зв?язку із чим з 03.01.2018 р. йому було встановлено другу групу інвалідності. Вважає, що, оскільки, він не знав і не міг знати відомостей для виконання обов`язку, передбаченого ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», то в його діях відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1726 КУпАП. Відсутність такого елементу складу правопорушення як вина, яка в даному випадку може бути лише у формі прямого чи непрямого умислу, виключає можливість настання відповідальності. Тому просить провадження в даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.1726 КУпАП, відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Прокурор вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП та закрити провадження в справі згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, так як на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, думку прокурора, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, інші матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходжу до наступних висновків.

Нормами частини 2 статті 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 8 Основного Закону стверджено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Положення ст.129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ч.1 ст.10 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч.1 ст.11 КУпАП). Таким чином, КУпАП передбачає лише дві форми вини умисел або необережність.

Ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначає, що правопорушенням, пов`язаним з корупцією визнається діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, зазначено, що суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язаних з корупцією, повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з`ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі. Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням останньою завдань і функцій держави.

Згідно Указу Президента України про призначення суддів від 16.11.2004 року (№ 1419/2004) ОСОБА_1 було призначено суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області строком на п?ять років. Постановою Верховної Ради України від 09.09.2010 року (№ 2512-VI) Гордія В.І. було обрано на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської області безстроково. ОСОБА_1 є особою, яка є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». Саме на виконання вказаного Закону ОСОБА_1 щороку подавались щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;зокрема, і щорічна декларація за 2017 рік, в якій зазначена отримана ним допомога-компенсація за настання інвалідності, отриманої під час виконання обов?язків військової служби в розмірі 206700 грн.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 27.04.2018 року щодо ОСОБА_1 , було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП. Диспозиція ч.2 ст.172-6 КУпАП передбачає настання відповідальності у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2017р. в справі № 347/1448/17, якою частково задоволений позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, набрала законної сили 14.11.2017р. Зазначена Постанова містить посилання на протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2017 року за № 77. Витяг із цього Протоколу стверджує, що комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975, в розмірі 206700 грн., - солдату в запасі, ОСОБА_1 (Івано-Франківський ОВК), звільненому зі строкової служби 25.12.1987 року, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов?язаного з виконанням обов?язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Термін виплати не вказаний.

ОСОБА_1 протягом 2017 року проходив відповідний курс лікування. Записи в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_1 свідчать, що він з 13.11.2017 р. по 30.12.2017 р. проходив курс лікування. Про те, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного з виконанням обов?язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, свідчить довідка Івано-Франківської МСЕК серії АВ № 0790758 від 03.01.2018 р. Про те, що 08.11.2017 р. кошти в розмірі 206700 грн. (одноразова грошова допомога по інвалідності) поступили на його банківську картку в Приватбанку, на яку поступає пенсія по інвалідності, дізнався після спливу десятиденного строку після їх зарахування, на початку грудня 2017 р.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст.11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч.2 ст.172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримувався Вищий Спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

ОСОБА_1 не мав умислу на неповідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, так як отриману допомогу в розмірі 206700 грн. відобразив у поданій щорічній декларації за 2017 рік. Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами.

Одночасно, судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» (Gaweda v. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та «Амман проти Швейцарії» (CASE OF AMANN v. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року про те, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

А тому, зважаючи на вищенаведені мотиви та досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в даній справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.7,9, 172-6, 247, 251-252, 280, 282, 283-284, 287,288 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Постанову може бути оскаржено прокурором лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, при застосуванні заходів примусового впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Суддя: Ничик Г. І.