АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1288/2018 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Отвіновський П.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Сітайло О.М. за участю прокурора Кіча О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрите у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 своїми діями, які виразилися у виданні відповідних наказів про преміювання самого себе, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року скасувати, постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, подав заяву про залишення без розгляду його апеляційної скарги на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року.

Прокурор Кіч О.М. подав до суду клопотання про відмову ОСОБА_2 у прийнятті апеляційної скарги до розгляду та повернення її апелянту з підстав, що він не є особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому, на його думку, не є особою, яка має право на апеляційне оскарження

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити, заяву ОСОБА_2 задовольнити, а апеляційне провадження закрити з наступних підстав.

Згідно з ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Положення пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції Українивизначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу гарантовано право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, проте в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст. 6 повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів ( пункт 25 Рішення у справі «Делгур проти Бельгії від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже право на справедливий суд включає в себе, зокрема, можливість оскарження судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і правосудних судових рішень.

Європейські стандарти здійснення правосуддя передбачають, що в принципі повинна надаватися можливість контролю за будь-яким рішенням вищестоящого суду (суд першої інстанції) з боку вищестоящого суду (суд другої інстанції). Отже, за наявності в національному законодавстві Високих Договірних Сторін вказаної Конвенції можливості перегляду судового рішення, судові контрольні санкції мають відповідати ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору доступу до правосуддя. Доступність правосуддя при перегляді судових рішень, як загальновизнаний стандарт, має існувати в національному законодавстві держав.

У справі «Скорик проти України» суд відзначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в кримінальному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право на оскарження судових рішень в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Окрім того, ЄСПЛ зазначає, що ст. 13 Конвенції передбачає можливість наявності ефективних засобів захисту щодо перегляду судового рішення. Якщо особі не надано національним законодавством право оскарження судового рішення, то така процедура захисту прав не є досить ефективним засобом захисту заявника.

Так, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення убачається, що постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року ОСОБА_2. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрите у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - тобто з нереабілітуючих підстав.

ОСОБА_2, як особа, яку рішення суду першої інстанції визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а тому посилання прокурора про те, що він не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу є безпідставними та суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А відтак, клопотання прокурора з наведених підстав задоволенню не підлягає.

Разом з цим, ОСОБА_2 до початку розгляду апеляційної скарги, 02 липня 2018 року подав письмову заяву про залишення без розгляду його апеляційної скарги на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року.

Враховуючи, що чинне Законодавство визначає обов'язок, а не право судді прийняти відмову від апеляційного оскарження, і не надає можливості діяти вибірково щодо кожного конкретного випадку, суд апеляційної інстанції вважає необхідним прийняти відмову апелянта та закрити апеляційне провадження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Кіча О.М. про відмову ОСОБА_2 у прийнятті апеляційної скарги до розгляду та повернення її апелянту залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_2 про залишення без розгляду його апеляційної скарги на постанову Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги на постанову Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, апеляційне провадження закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва О.М. Сітайло