АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/630/18 Номер провадження 33/786/533/18Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Гонтар А.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1

на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 20400 грн. на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 13.03.2018 року близько 15:50 год. в с. Петрівка Полтавського району Полтавської області, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечного бокового інтервалу, чим здійснив наїзд на припаркований автомобіль Шкода Практік д.н.з. НОМЕР_2., водієм якого є ОСОБА_3, після чого ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок даної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 вживав алкоголь (пиво) до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, 13.1, 2.10, 2.9 «г» ПДР України.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він просить скасувати постанову, призначити покарання не пов'язане з виплатою багатотисячного штрафу, оскільки він сам безробітний та утримує мати пенсіонерку. Крім того, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було досліджено обставини події та не доведено його вину. Зазначає, що рухався із безпечною швидкістю, але дорога була в такому стані, що два автомобілі не могли безпечно роз'їхатись, не зрозумів, що відбулося ДТП. З місця ДТП не тікав. Алкоголь вживав оскільки не збирався в подальшому керувати транспортним засобом.

ОСОБА_2 в судовому засіданні 03.05.2018 року був присутнім, дав пояснення по суті своєї апеляційної скарги та повідомлений про виклик в наступне судове засідання потерпілого ОСОБА_3 та особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. Однак, в судові засідання 09.07.2018 року, 27.07.2018 року апелянт не з'явився. Судові повідомлення, направлені на адресу, яка зазначена у в протоколі про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 повернулися в апеляційний суд з відміткою про те, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитися продовженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Пунктом «с» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд. Право на захист закріплено у ст. 59 і п. 6 ст. 129 Конституції України.

Враховуючи, тривалість часу на протязі якого справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 перебуває в провадженні Апеляційного суду, а також те, що апелянту були створені всі умови для реалізації особистого захисту своїх інтересів під час апеляційного розгляду, останній не бажає скористатися наданим йому правом на особистий захист та особисту присутність у суді апеляційної інстанції, відсутність із його сторони будь - якої цікавості щодо ходу розгляду справи, вважаю, що судом апеляційної інстанції вичерпані всі доступні можливості для забезпечення особистої участі ОСОБА_2 в судовому засіданні.

За таких обставин, вважаю за можливе продовжити апеляційний розгляд без особистої участі ОСОБА_2

Переглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та перевіривши доводи його апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне , всебічне , повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом , забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду виконані в повному обсязі .

Так, визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.130, 124, 122-4 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався протоколи про адміністративні правопорушення та пояснення самої особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Вказані докази є досить вагомими у питанні доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та узгоджуються між собою. Водночас, доводи апеляційної скарги є непереконливими.

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За нормативним визначенням ч.4 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Так, ОСОБА_2, будучи допитаним 03.05.2018 року в суді апеляційної інстанції фактичні обставини інкримінованих йому правопорушень не визнав , пояснивши, що 13.03.2018 року були складні погодні умови, снігопад, він дзеркалом свого автомобіля пошкодив чуже дзеркало, нікуди не збирався тікати, від'їхав, бо чекав маму, вжив пиво, бо не збирався далі їхати, поліцію не викликав, оскільки збирався відшкодувати шкоду, яка була незначною.

Під час апеляційного перегляду, з метою перевірки доводів апелянта, було допитано потерпілого ОСОБА_3 та інспектора СРПП № 4 Полтавського РВП № 4 ОСОБА_4, які спростували твердження апелянта та підтвердили фактичні обставини справи, які викладені в протоколах про адміністративні правопорушення та встановлені постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2018 року.

Зокрема, з пояснень потерпілого ОСОБА_3 вбачається, що він знаходився у транспортному засобі, який був припаркований на узбіччі дороги. Побачив як авто Geely синього кольору петляло по дорозі, а потім з крайньої смуги повернуло до нього, відбулося зіткнення в результаті якого пошкоджено ліве крило, лівий бампер, авто посунуло на сніговий намет від чого було пошкоджено правий поріг автомобіля потерпілого. ОСОБА_3 подав звуковий сигнал, але автомобіль Geely не зупинився, пришвидшив рух. Потерпілий викликав поліцію та повідомив страхову компанію. Приблизно через 1,2-2 години, зі сторони с. Петрівка виїхало те ж саме авто і зупинилося на узбіччі зустрічної смуги руху. В цей час приїхала поліція. Потерпілий бачив, що ОСОБА_2 був дуже п'яний, спав в авто. Коли ОСОБА_2 прийшов до тями його відвезли на медичний огляд.

Інспектор Рибін О.Г. пояснив, що надійшло повідомлення про те, що водій покинув місце ДТП. Коли патрулем був виявлений автомобіль порушника на ньому були старі й нові пошкодження. Автомобіль порушника приїхав майже одночасно з поліцейськими. Водій спочатку заперечував свою причетність до ДТП, а потім це визнав, а також повідомив, що випив пива після ДТП, був оглянутий в ПОНД де було встановлено, що водій ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, під час апеляційного розгляду, сукупністю доказів у справі спростовано доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недоведеності його вини.

Дії правопорушника правильно кваліфіковані за статтями 124,122-4, ч.4 ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення за декілька адміністративних правопорушень, суддя місцевого суду дотримався вимог ст.36 КУпАП та визначив розмір стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки це більш суворе правопорушення з числа вчинених.

Апеляційні вимоги апелянта щодо необхідності зменшення розміру штрафу є неспроможними оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та об'єктивно нічим не підтверджуються.

Порушень законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4 , 124 , ч. 4 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2018 року щодо нього - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: А.А.ГОНТАР