Справа №584/856/18
Провадження №3/584/251/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м.Путивль

Суддя Путивльського районного суду Сумської області Крєпкий С.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Путивльського відділення поліції Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

26 червня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду після розподілу вказаної судової справи визначено суддю Крєпкого С.І., який є троюрідним братом особи, яка притягується до адміністативної відповідальності ОСОБА_1, а потерпіла ОСОБА_2М двоюрідною тіткою.

З огляду на викладене суддею Крєпким С.І. заявлено самовідвід.

Дослідивши матеріали справи про адміністартивне правопорушення дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст.129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є законність.

Як вбачається з ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтями 7 та 246 КУпАП передбачено, що «провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності», «порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається цим Кодексом та іншими законами України».

Відповідно до ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов'язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Так при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «ОСОБА_3 проти України» (Заява № 21722/11) (пункти 104 та 106) існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

У цьому відношенні навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), п. 26).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України» п.53, від 28.10.98. у справі «Ветштан проти Швейцарії», «ОСОБА_4 проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45 тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, враховуючи те, що як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і його мати потерпіла у справі, є родичами судді, тому є підстави для самовідводу судді, оскільки ухвалення ним відносно ОСОБА_1 остаточного рішення може викликати сумніви у неупередженості і об'єктивності судді, що виключає його участь у розгляді даної справи.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

постановив :

Заяву про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 задовольнити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.І.Крєпкий