Провадження № 3/243/1982/2018
Справа № 243/6176/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Р.В. Кузнецов, розглянувши матеріали, які надійшли із Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, громадянина України, паспорт громадянина України ВА 206385 видний 30 січня 1996 року, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2018 року в провадження Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення № -20 від 05 липня 2018 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, згідно із яким, 18.09.2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 46о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України та призначено на посаду старшого інспектора батальйону дорожньо-патрульної служби ГУНП в Донецькій області з присвоєнням спеціального звання майора поліції. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюється обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України. ОСОБА_1, будучи поліцейським, відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією. 20.09.2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 447о/с майора поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Лиманського відділення Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області. Під час проходження служби в Лиманському ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_1 був ознайомлений з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» та необхідність електронного декларування. 19.02.2018 року майора поліції ОСОБА_1 звільнено з Національної поліції України відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Частиною 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що субєкти декларування, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції. «Розясненнями щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», затвердженими рішеннями НАЗК № 3 від 11.08.2016 року, передбачено, що декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування з ініціативи роботодавця, подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення. 19.02.2018 року майор поліції ОСОБА_1 був ознайомлений із зобовязанням поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є субєктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби, отримав витяг з наказу про звільнення та трудову книжку. Тобто, 19.02.2018 року майор поліції ОСОБА_1 припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави, та був зобовязаний подати декларацію субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК до 00 години 21 березня 2018 року. перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 лише 01.04.2018 року приблизно о 14 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Шевченко, б. 15, кв. 22, несвоєчасно без поважних причин, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період з 01.01.2018 року до 19.02.2018 року, чим порушив вимоги фінансового контролю, вчинивши таким чином адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП не визнав, пояснив суду, що він дійсно був звільнений з займаної посади інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Лиманського відділення Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, але на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року його було поновлено на роботі. Тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому просив справу закрити з за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 також просив справу закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні прокурор Словянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 викладені у протоколі про вчинення адміністративного корупційного правопорушення підтримав, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 ознак корупційного діяння передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її представника, прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення серед інших є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, повязане з корупцією-діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто відповідне діяння має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому для притягнення до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що субєкт декларування усвідомлював необхідність виконати Закон. Для наявності в діяннях особи корупційного правопорушення, згідно вимог Закону України «Про запобігання корупції», необхідні всі його складові елементи: умисел; використання службового становища та мета отримання неправомірної вигоди. Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В п. 2 розяснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22 травня 2017 року зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення.

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП згідно підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки на момент звільнення займав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Лиманського відділення Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

В ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін, коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23 березня 2017 року, строк подання щорічної декларації, для осіб, які подають таку декларацію вперше, продовжено до 01 травня 2017 року.

У випадках, передбачених абзацом першим ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. В протоколі також не зазначено строк, в який, на думку особи, що склала протокол, ОСОБА_1 повинен був подати таку декларацію.

За даними з сайту Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення 01 квітня 2017 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнаватися про таке припинення.

Таким чином, є наявний сумнів щодо строку подачі декларації особи при звільненні, даний сумнів не може бути усуненим розясненням НАЗК № 3, враховуючи те, що розяснення мають рекомендаційний характер.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року визначено концепцію якості закону, зокрема, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму роз'ясненні щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, для забезпечення однакового і правильного застосування судами загальної юрисдикції Закону України «Про запобігання корупції» та положень Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм закону в судовій практиці та запобігання помилкам при розгляді справ про окремі адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак, відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Зазначається, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у з випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Таким чином, даний сумнів, так як і будь-який, має тлумачитися на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що передбачає також принцип презумпції невинуватості відповідно до положення ст. 62 Конституції України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 7, 9, 176-2, 247,280,283-284,287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження, в адміністративній справі відносно ОСОБА_1, за ст. 172-6 ч. 1 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд, який виніс постанову.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4