29 травня 2018 року м. Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_3 17 жовтня 2017 року о 21 год. 40 хв. в м. Київ на вул. Мельникова, 50, керував автомобілем «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння:запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, допустивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на обґрунтування чого зазначає наступне.
Причиною пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Судову повістку про виклик до суду було направлено на невірну адресу та судовий розгляд відбувся без його участі, що позбавило його можливості захищати свої права, через що, просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував належним чином усіх обставин справ, не надав об'єктивну оцінку доказам наявним в матеріалах справи прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Апелянт також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено із значними порушеннями вимог закону через що його неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення. На цих підставах ОСОБА_3 просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду від 30 листопада 2017 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови від 30 листопада 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, які він не мав можливості надати, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження огляду стан сп'яніння, суд в постанові не вказав.
Посилання суду на пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки, ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, до Апеляційного суду міста Києва надано заяву свідка ОСОБА_5, яка засвідчена нотаріальним порядком з якої вбачається наступне.
ОСОБА_5 пояснив, що йшов по вул. Мельникова в м.Києві в напрямку станції метро Дорогожичі до нього звернувся працівник поліції та повідомив, що їм потрібен понятий для засвідчення факту відмови проходження водієм (ОСОБА_3.) огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі. На питання працівника поліції чи прослідує ОСОБА_3 у супроводі працівників поліції до лікарні для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння чи зробить це самостійно в будь-якому медичному закладі, ОСОБА_3 відповів, що не відмовляється проходити тест на алкоголь, але дуже поспішає та зробить це самостійно. А на запитання, чи є кому забрати і автомобіль, ОСОБА_3 відповів що так. Після цього, працівники поліції написали текст пояснення, яке він підписав не читаючи. При цьому, свідок ОСОБА_5 зазначив, що зовнішня поведінка ОСОБА_3 була адекватна та ознак алкогольного сп'яніння у нього не було.
Щодо іншого свідка ОСОБА_6 встановлено, що вказана в поясненні адреса проживання, не відповідає дійсності, оскільки, адвокатом складено акт виїзду для опитування свідка за адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається, що за цією адресою громадянин ОСОБА_6 не проживає та ніколи не проживав. Більш того, на адвокатський запит до Оболонське РУ ГУ НП у м. Києві про надання інформації щодо дійсності проживання свідка ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, начальником Оболонського РУ ГУ НП у м. Києві надано відповідь, в якій вказано, що в ході виконання матеріалів запиту, мешканці сусідніх квартир пояснили, що ОСОБА_6 вони не знають, у квартирі АДРЕСА_1 він ніколи не проживав та не проживає.
Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.
Не зважаючи на ті порушення, які допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційному засіданні було встановлено, що ОСОБА_3, дійсно відмовився їхати з працівниками поліції до медичного закладу та просив пройти як найшвидше огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, бо сам поспішав відвезти свою дівчину ОСОБА_7 до лікарні, яка напередодні зателефонувала йому та повідомила що під час тренування пошкодила руку та потребує допомоги лікаря.
Оскільки, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вже включає в себе склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційні вимоги ОСОБА_3 щодо закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 248 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не можуть бути задоволені.
Однак, з пояснень ОСОБА_3 можна зробити висновок, що він діяв в умовах крайньої необхідності, що передбачено ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Слід також зазначити, той факт, що ОСОБА_3 самостійно звертався до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак за порадою лікаря не став проходити огляд, бо як той пояснив, що з моменту зупинки транспортного засобу пройшло багато часу і такий висновок не буде належним доказом у суді. Враховуючи цю обставину, а також те що для самостійного проходження огляду потрібно було сплачувати значну грошову суму ОСОБА_3 не став робити аналіз сечі.
Вказані твердження ОСОБА_3 підтверджуються поясненнями самого лікаря ОСОБА_8, який зазначив, що дійсно18 жовтня 2017 року об 03 год. 30 хв. до наркологічного диспансеру звернувся громадянин ОСОБА_3 із проханням пройти тест на стан алкогольного сп'яніння за результатами якого видати йому довідку. Оскільки, ОСОБА_3 сказав, що його зупинили об 21 год. 00 хв., то лікар пояснив, що така довідка не буде належним доказом у суді, бо пройшло досить багато часу з моменту його зупинки, у зв'язку з чим ОСОБА_3 не став робити аналізи.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до відповідальності, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель