АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/1001/2018 Суддя 1 інстанції - Бабайлова Л.М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Коршуна В.В. в інтересах ОСОБА_4 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Постановою суду встановлено, що 01.01.2018 р. приблизно о 12 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1, по пр. Броварському, 49 в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, знервована поведінка, блідість шкіряного покрову). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Коршун В.В. в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року та закрити провадження, у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції винесена при неповному дослідженні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. При розгляді справи суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та належним чином не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване застосування стягнення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова не відповідає фактичним обставинам справи, е незаконною, необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог адвокат Коршун В.В. зазначає, що під час розгляду справи судом не було враховано думку особи яка притягувалася до адміністративної відповідальності, проігноровано всі його клопотання.

Апелянт стверджує, що зазначення в тексті постанови, що «ОСОБА_4 з'явився до суду, винним себе визнав», не відповідає дійсності, так як апелянт не погоджувався з складеним відносно нього адміністративним протоколом, винним себе не вважав і не вважає, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, просив закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, однак суддя суду першої інстанції, проігнорувавши дані звернення, навіть вказала в тексті постанови те, чого апелянт не говорив.

Крім цього, адвокат Коршун В.В. вказує на те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції відмовили ОСОБА_4 в написанні ним власноручних пояснень, але, як слідує з тексту протоколу, в якому апелянт вказав власні пояснення, а саме: він вищевказаним технічним транспортним засобом не керував в зв'язку з технічною несправністю останнього, від проходження медичного огляду не відмовлявся.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 транспортним засобом не керував, оскільки він зустрівся зі своїм знайомим біля автомобіля, що був в несправному стані та разом чекали технічної допомоги евакуатора з транспортування автомобіля до станції технічного обслуговування. Коли він разом із знайомим вийшли з магазину де купували каву, неподалік від його автомобіля був припаркований автомобіль поліцейських, а поряд з його автомобілем стояли поліцейські, які звернулися до нього, щоб ОСОБА_4 надав посвідчення водія. Не бажаючи конфліктувати з поліцейськими, останній надавав для перевірки посвідчення водія. Після чого працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_4 в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння, що було абсурдним звинуваченням, так як він не перебував в стані наркотичного сп'яніння та і взагалі транспортним засобом не керував.

Також адвокат Коршун В.В. вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності та обставинам справи, вимогам ст. 130 КУпАП, ст. 266 КУпАП, Постанови КМУ №1103 від 12.12.2008 року &qu с;Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду спільного Наказу №1452/735 МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року &quНа;Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?сь;, оскільки ОСОБА_4 спиртних напоїв та наркотичних речовин не вживав, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції він також не відмовлявся.

Крім цього, апелянт зазначає, що підтвердження стану сп'яніння в результаті, огляду та згода, водія транспортного засобу з результатами такого огляду є, підставою для його притягнення згідно із законом до, відповідальності, а такої згоди ОСОБА_4 не надавав.

На думку сторони захисту, суд першої інстанції необґрунтовано та не маючи для цього достатньо законних підстав, дійшов висновків про застосування до ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки підійшов формально, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним навіть у матеріалах справи обставинам та доказам, що їх підтверджують, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по суті і призвело до застосування судом необґрунтованого адміністративного стягнення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не більш ніж формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника - адвоката Коршуна В.В., які підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити, пояснення свідків, пояснення інспекторів патрульної поліції, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 7, 254 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративні правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до відповідальності.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду не виконані.

Свої висновки про порушення ОСОБА_4 п. 2.5. ПДР України суддя суду першої інстанції обґрунтував лише протоколом про адміністративне правопорушення БР № 155600 від 01 січня 2018 року, в якому зазначено, що 01.01.2018 р. приблизно о 12 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, по пр. Броварському, 49 в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, знервована поведінка, блідість шкіряного покрову). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Проте, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. 245 КУпАП не з'ясував усіх обставин справи і прийняв рішення, яке не можна визнати законним. На обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_4, суд послався тільки на те, що вина підтверджується матеріалами справи. Водночас, суд не дотримався вимог ст. 251 КУпАП, не дослідив докази у повному обсязі, та не навів конкретних доказів на підтвердження вини ОСОБА_4

Крім того, у постанові суддя зазначив, що ОСОБА_4 свою вину визнав і підтвердив факт скоєння правопорушення, хоча з матеріалів справи вбачається, що такого змісту пояснень ОСОБА_4 не надавав, а в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що не керував автомобілем у зв'язку з його технічною несправністю в зв'язку з чим не мав обов'язку проходження медичного огляду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що 31 грудня 2017 року вечором він рухався додому. Проте, доїхавши до магазину « Фора», що по пр. Броварскому , 49, далі їхати не зміг, оскільки авто було в несправному технічному стані. Відтак, відкотивши авто на узбіччя, яке добре освітлювалось, ОСОБА_4 залишив авто на ніч. 01.01.2018 року приблизно о 12 год. зустрівся зі своїм знайомим та пішли на парковку біля магазину «Фора». Відкотивши автомобіль під ухил та включивши аварійну сигналізацію, чекали сестру ОСОБА_4, яка мала відбуксирувати його автомобіль. Автомобіль з парковки відіпхали на дорогу, для того, щоб було легше буксирувати та пішли в магазин купити кави. Коли ОСОБА_4 разом із знайомим вийшли з магазину де купували каву, неподалік від його автомобіля був припаркований автомобіль поліцейських, а поряд з його автомобілем вже стояли поліцейські, які звернулися до нього, щоб він надав посвідчення водія. ОСОБА_4 на це не заперечував та передав документи. Після чого працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_4 в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння та почали пропонувати йому пройти огляд на стан сп'яніння. При цьому ОСОБА_4 неодноразово наголошував працівникам поліції на тому, що в такому стані не перебуває, та більш того, те, що він не керував автомобілем. Поліцейські зупинили двох свідків, в присутності яких знову запропонували пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, на що він відмовився, оскільки по перше, не керував транспортним засобом, а відтак, не має обов'язку проходити огляд, по - друге, потрібно було автомобіль відвезти на СТО, де їх чекав майстер.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції повідомили, що були зупинені працівниками патрульної поліції для засвідчення факту відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння. Факту керування автомобілем вони не бачили, в їх присутності ОСОБА_4 лише було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, проте, він неодноразово повідомлявсь, посилаючись на те, що не керував автомобілем, більш того, вказував, що його автомобіль технічно несправний. Внаслідок таких пояснень, ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду.

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_7 пояснив, що зі своїм напарником на службовому автомобілі рухалися по пр.-ту Броварському в напрямку м. Київ, при цьому рухались за автомобілем НОМЕР_3. За кермом службового авто був він (ОСОБА_7.). Автомобіль ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з'їхав з проспекту в бік с. Биківня та майже відразу на проїзній частині зупинився. Побачивши, що вказаний автомобіль припаркувався не в дозволеному місці, ОСОБА_7 з напарником вирішили перевірити чому. З'їхали з проспекту, припаркували службовий авто на стоянці біля магазину &qu п;Фора&q?и ; та підійшли до вказаного автомобіля. Водію ЗАЗа назвали причину перевірки документів та попросили надати водійське посвідчення та документи на автомобіль. Під час спілкування з водієм, яким виявився ОСОБА_4, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння, а саме: блідий колір обличчя, зіниці очей не реагують на світло (проведено тест за допомогою ліхтарика). Водієві неодноразово було запропоновано пройти огляд у лікаря - нарколога, проте водій двічі відмовився. Проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «драгер» не пропонували, оскільки вбачали саме ознаки наркотичного сп'яніння. В результаті чого було запрошено двох свідків, в присутності яких водію ще раз було запропоновано проходження огляду на стан сп'яніння і лікаря - нарколога, на що він відмовився. ОСОБА_7 не заперечував того факту, що ОСОБА_4 відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, мотивуючи це тим, що не керував транспортним засобом, і що автомобіль взагалі поломаний.

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_9 пояснив, що 01 січня 2018 року він з ОСОБА_7 патрулювали вулиці на службовому автомобілі. Під час патрулювання по пр-ту Броварському, 51, вони з'їхали до магазину «Фора», де він (ОСОБА_9.) помітив автомобіль ЗАЗ, який був припаркований з порушенням правил зупинки. Підійшовши до вказаного автомобіля, водієві повідомили про неправильне паркування та попросили надати водійське посвідчення та документи на автомобіль. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння та було двічі запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, проте водій відмовився від проходження огляду та повідомив, що автомобіль технічно несправний і він поспішає його відбуксирувати до СТО. Після цього було зупинено двох свідків, в присутності яких водієві знову було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога, на що водій знову відповів відмовою. Факт керування ОСОБА_4 автомобілем особисто він ( ОСОБА_9.) не бачив, оскільки, мабуть, відволікся, а звернув увагу на вказаний автомобіль, коли вони вже припаркувалися біля магазину &q?во;Фора&quа ;. При цьому і даний свідок не заперечував той факт, що ОСОБА_4 вказував, що автомобіль в несправному стані, та що він ним не керував.

Наведені показання інспекторів патрульної поліції не узгоджуються між собою в частині факту керування ОСОБА_4 автомобілем, а відтак, такі пояснення працівників поліції, на думку апеляційного суду, не можуть слугувати беззаперечним доказом на підтвердження факту керування ОСОБА_4 транспортним засобом.

Із переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 01 січня 2018 року щодо ОСОБА_4 вбачається, що сам факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом на відео також не зафіксований. Відеозапис розпочинається з того, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_4 зазначають, що вбачають у нього ознаки наркотичного сп'яніння, в зв'язку з чим пропонують йому пройти огляд на стан сп'яніння у лікаря - нарколога. Разом з тим, з відеозапису чітко вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_4 наполягав на тому, що не керував транспортним засобом, оскільки він несправний.

Відтак, оглянувши у засіданні суду відеозапис події, що мала місце 01.01.2018 року, апеляційний суд вважає, що даним відеозаписом не підтверджено того факту, що ОСОБА_4 01.01.2018 року о 12 год. 30 хв. по пр-т. Броварському, 49 у м. Києві керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2. Даний відеозапис відображає лише події, які відбувались при складанні щодо ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, і не містить відеозапису на підтвердження факту керування ОСОБА_4 транспортним засобом.

Навпаки, пояснення ОСОБА_4 про несправність автомобіля підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: заказ-нарядом №01 від 01.01.2018 року, згідно якого в автомобілі НОМЕР_3 01.01.2018 року на СТО було здійснено заміну щіток стартера.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (розділ І пункт 2) передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом.

Таким чином, обов'язок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на вимогу працівника поліції покладається саме на водія як особу, що керує транспортним засобом.

Оскільки у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 відсутні докази на підтвердження того, що він керував транспортними засобом, більш того, ці обставини спростовані відеозаписом та поясненнями свідків, то у ОСОБА_4 не виникало обов'язку проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на вимогу працівника поліції.

Тому, в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доказів, які підтверджували б керування будь-ким автомобілем НОМЕР_2, в даній справі немає і в оскарженій постанові не зазначено. Отже, визнання ОСОБА_4 суб'єктом порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та доведення факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неможливим.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_4у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 155600 від 01 січня 2018 року та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_4складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Коршуна В.В. в інтересах ОСОБА_4- задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал