Справа № 559/1386/18
Номер провадження 3/559/400/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року місто Дубно Рівненської області

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Ходак С.К.,

секретаря судового засідання Федчук А.А.

захисника адвоката ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського ВП ГУНП України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, приватного підприємця, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, роз'яснивши ст. 268 КУпАП-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №331530 від 06.07.2018 року ОСОБА_2 29.05.2018 о 13 год. 40 хв. на 377 км. + 800 м. а/д «Київ-Чоп» керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння у медичному закладі відмовився.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №331529 від 06.07.2018, ОСОБА_2 29.05.2018 о 13 год. 40 хв. на 377 км. + 800 м. а/д «Київ-Чоп» керуючи автомобілем НОМЕР_1, виконуючи маневр обгону, не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.11 д. 2 ПДР, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із транспортним засобом «Skania №320 д.н.TV965DI із напівпричепом «Schwarzmuller» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку, від удару автомобіль НОМЕР_3, будучи некерованим та енергійно здійснюючи рух, допустив зіткнення з т/з «Renault Koleos» д.н. під керуванням ОСОБА_4, що рухався в попутному напрямку.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав, дав пояснення згідно письмового клопотання (а.с.28), у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП вину визнав, щиро розкаявся, та пояснив, що відшкодував збитки завдані іншим учасникам ДТП.

В судовому засіданні захисник, адвокат ОСОБА_1 підтримала пояснення ОСОБА_5 просила закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП у звязку відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання для допиту в якості свідка викликався ОСОБА_6, однак не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Згідно до ст. 36 ч. 2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «ОСОБА_5 де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом, також, розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки, «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу, провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Окрім, повного визнання вини, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №331529 (а.с.39), протоколом огляду місця ДТП з додатками (а.с.41-53), постановою про закриття кримінального провадження (а.с.75), тому, вважаю, що в діях водія ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та вважаю, що за вчинене на нього доцільно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №331530 від 06.07.2018 вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними признаками алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного спяніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, в доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, інспектором до протоколу про адміністративне правопорушення додано постанову про закриття провадження (а.с.4), згідно якої, із показань свідків ОСОБА_4 (а.с 16-17), ОСОБА_7 (протоколу допиту до матеріалів справи не долучено), ОСОБА_8 (а.с.21-22), встановлено, що ОСОБА_2 був у стані алкогольного спяніння, дані покази підтверджуються рапортом начальника СРПП Дубенського ВП ОСОБА_9 (а.с.25).

Згідно показів ОСОБА_4, останній вказує, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння, однак, жодної інформації про відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння, та ознаки, з яких він зробив висновок про наявність стану алкогольного спяніння не зазначає.

Згідно показів ОСОБА_8, остання вказує, що ОСОБА_2 доставлено 29.05.2018 до КЗ «Дубенська ЦРЛ» з діагнозом ЗЧМТ, забій грудної клітки, струс головного мозку. Під час огляду, ОСОБА_2 відмовився від здачі крові на визначення стану алкогольного спяніння. Чому він відмовився їй невідомо, з ротової порожнини був відчутний запах алкоголю.

Згідно рапорту начальника СРПП Дубенського ВП ОСОБА_9, останній вказує, що у КЗ «Дубенська ЦРЛ» він побачив ще одного водія. Який був учасником ДТП 29.05.2018, який перебував у приймальному відділенні, даний учасник перебував у важкому стані, лікарі надавали йому медичну допомогу, тому пройти медичний огляд в кабінеті лікаря - не представилося можливим, однак йому було запропоновано у встановленому законом порядку пройти медичний огляд на стану алкогольного спяніння, а саме здати кров, проте він відмовився. На скільки відомо ОСОБА_9, даного водія звати ОСОБА_2

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №331530, відсутні дані про свідків, які б підтверджували відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння.

Окрім того, в постанові про закриття кримінального провадження, слідчим зазначено, що встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що є порушенням п. 2.9 а. «Правил дорожнього руху України», однак, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №331530, зазначено, що ОСОБА_2 порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху України». Отже, дані документи суперечать одне одному.

Щодо рапорту начальника СРПП Дубенського ВП ОСОБА_9, не зрозуміло на підставі чого, ним було встановлено особу, яка відмовилася від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння, окрім того, сам ОСОБА_9 зазначає, що дана особа перебувала у важкому стані. Тому, даний рапорт, не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Окрім того, у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, у випадку скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан спяніння учасників цієї пригоди є обовязковим у закладі охорони здоровя, чому такий огляд не було проведено, та порушено вищезазначений порядок - невідомо.

Беручи до уваги те, що при складанні протоколу працівниками поліції допущено грубі порушення законодавства, інформація, яка зазначена в протоклі суперечить інформації, що міститься в матеріалах справи, а тому, суд доходить висновку, що вказаний протокол не може бути належним доказом порушення ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України та його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо, зокрема відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись: ст. 36, ст.. 124, ч.1 ст. 130, ст.ст. 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відностно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в дохід держави в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: