Головуючий суддя у 1 інстанції: Якішина О.М.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, -

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2018 року о 21 год. 23 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 по вул. Заозерній, б. 83 з явними ознаками наркотичного спяніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Огляд проводився в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя», за результатами якого надано висновок, що ОСОБА_2 перебуває у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання опіоїдів, неускладненої.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що з винесеною постановою не згоден, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що суд виніс оскаржувану постанову без його присутності, чим порушив його право на судовий розгляд. Зазначає, що суд не надав можливості йому та його адвокату ознайомитися з усіма матеріалами справи та не з'ясував всі обставини, що підлягають з'ясуванню. Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів його вини в інкримінованому правопорушенні. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю, що необхідно поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати за таких підстав.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім під час винесення оскаржуваної постанови, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до суду направлялося клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки на дату призначення справи до розгляду останній не перебував на території України (а.с. 18); захисником Поповим В.М., який діє в інтересах ОСОБА_2, 26.04.2018 р. до суду було направлено заяву про відкладення судового розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_2, оскільки останній не має можливості бути присутнім в судовому засіданні, та на підтвердження даного факту були додані копії квитка від 20.04.2018 р., посвідчення про відрядження, міграційної картки 1417 № 1005738 від 23.04.2018 р. (а.с. 19, 22-25). В наданих суду першої інстанції клопотаннях як сам ОСОБА_2, так і його захисник просили суд відкласти судове засідання, при цьому вказували можливу дату наступного судового засідання в межах строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте вищенаведеним обставинам суд не надав належної оцінки та провів судове засідання за відсутності ОСОБА_2, чим порушив положення ст. 268 КУпАП та право останнього на справедливий судовий розгляд. Дана позиція повністю відповідає положенням ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного сроку незалежним і безстороннім судом.

Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 10.03.2018 р. о 21 год. 23 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21150-120-20 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд ОСОБА_2 проводився в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя», згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння № 83 від 10.03.2018 р. гр. ОСОБА_2 перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання опіоїдів, неускладненої. (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 7 р. 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства Охорони Здоров'я та Міністерства Внутрішніх Справ від 09.11.2015 року № 1452/735, яка зареєстрована в Міністерстві Юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове. З висновку щодо результату медичного огляду з метою виявлення наркотичного сп'яніння № 83 від 10.03.2018 р. (а.с. 5) вбачається, що визначити чи перебуває ОСОБА_2 у стані наркотичного сп'яніння буде можливо лише після лабораторного дослідження. Проте, в матеріалах справи відсутня довідка про результати лабораторного дослідження, за висновками якого ОСОБА_2 притягують до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про неповноту доказової бази щодо скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З копій медичної картки вбачається, що ОСОБА_2 хворий на туберкульоз та йому прописано вживання препарату «Ріфампіцин» (а.с. 64-67). Відповідно до листа КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» вих. № 1747/01-14 препарат «Ріфампіцин» здатний давати хибно-позитивну реакцію при обстеженні біологічних середовищ на наявність опіоїдів; даний препарат відноситься до розділу антибіотиків і ніякого впливу на психічну сферу, швидкість реакції водія не має. (а.с. 62). За таких підстав встановити факт перебування ОСОБА_2 10.03.2018 р. в стані наркотичного сп'яніння, керуючись принципом доведення вини «поза розумним сумнівом» не вдається за можливе.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищенаведене висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні даного адміністративного правопорушення є передчасним, не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на положеннях Закону.

Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_2 інкримінованого адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2 - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова