АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/643/18 Справа № 712/5186/18 Головуючий по 1 інстанції Степаненко О. М.
Категорія:ст. 124 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, його захисника, адвоката Хорошого І. В., представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Хорошого І. В. на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, й звільнено від адміністративного стягнення, у зв'язку з закінченням строку його накладення, -

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року ОСОБА_3 11.03.2018 о 15 год. 20 хв. в м. Черкаси на перехресті вулиць Б. Хмельницького - Надпільна, керуючи автомобілем Subaru Outback, н.з.НОМЕР_1, не впевнився в безпечності та проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Renault Kangoo, н.з. НОМЕР_2. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Водій порушив вимоги п.п. 2.3.б, 8.7.3.е Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Хороший І. В. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року, виключивши з резолютивної частини постанови зазначення про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Указує, що оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, адже суд належним чином не з'ясував фактичні обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не вмотивовані належним чином та не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах цієї справи.

Зазначає, що згідно з опублікованим на офіційному сайті ВАСУ узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, під час закриття провадження у справах про адміністративне правопорушення, у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

В цьому випадку ДТП мало місце 11.03.2018 року, а розгляд справи відбувся 4 липня 2018 року, тобто пройшло майже 4 місяці. Правовим наслідком закінчення строку є неможливість притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинене ним діяння. Апелянт вважає, що в такому випадку провадження не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 ст. 247 КУпАП.

Адвокат указує, що в судовому засіданні та в поясненнях ОСОБА_3 було наголошено, що протокол про адміністративне правопорушення складено за ст. 124 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за порушення водіями ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Отже, обов'язковою умовою відповідальності є порушення конкретних положень ПДР України, внаслідок чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Тому в протоколі має бути конкретно вказано, які саме порушення були допущені ОСОБА_3, і що саме ці порушення стали причиною пошкодження автомобілів.

В свою чергу, в протоколі зазначено, що ОСОБА_3 не впевнився в безпечності і проїхав перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 8.7.3. «є» ПДР України. В п. 2.3. «б» ПДР України вказано, що водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. В п. 8.7.3. «є» ПДР України, взагалі йде мова про те, що означає червоний сигнал світлофора - «червоний сигнал, у тому числі миготливий або два червоних миготливих сигнали, забороняють рух». Таким чином, вказані в протоколі нібито допущені ОСОБА_3 порушення не регулюються тими положеннями ПДР України, які згідно протоколу він порушив. Це свідчить про те, що в протоколі невірно кваліфіковані дії ОСОБА_3, оскільки зазначені в ньому дії регулюються зовсім іншими положеннями ПДР України. ОСОБА_3 не міг порушити п. 8.7.3. ПДР України, оскільки цей пункт не носить ні регламентуючого поведінку водіїв порядку, ні забороняє вчинення певних дій. Він лише визначає значення певного кольору світлофора.

В протоколі не дотримана також і друга умова відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки в ньому взагалі не зазначено, в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між порушенням правил ПДР України та заподіянням автомобілям ушкоджень. Апелянт указує, що суд в оскаржуваній постанові не дав цим фактам жодної правової оцінки та не зазначив, чому він відхилив доводи сторони захисту з цього приводу. Більше того, суд визнав ОСОБА_3 винним у порушенні пунктів ПДР України, порушення яких не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Указує, що суд зазначив, що підставою для відмови в задоволенні клопотання про виклик свідків є факт того, що вони не були опитані ні слідчим ні поліцейським, і що цей факт, чомусь, ставить під сумнів їх перебування на місці події на момент дорожньої пригоди. Цим самим суд порушив право ОСОБА_3 на подання доказів та заявлення клопотань і право будь-якими законними способами доводити в суді свою невинуватість.

Крім того, не відповідає дійсності зазначення судом про те, що в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 давав пояснення, оскільки жодних пояснень ним не надавалось, йому навіть суд не надавав слова. Також суд також не дав можливості залучити до справи експерта, хоча його залучення в даному

випадку є обов'язковим і обґрунтованим, оскільки за наявності протилежних показів водіїв,

невідповідності показів потерпілого ОСОБА_5 обставинам справи та інших обставин

лише експерт-автотехнік міг би дати висновок стосовно того, дії кого із водіїв перебувають у

причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП.

Так, суд не звернув увагу та належним чином та не перевірив зазначені ОСОБА_3 в письмових поясненнях обставини щодо не проходження водієм «Рено» ОСОБА_5 огляду на стан сп'яніння. З'ясування факту, що водій «Рено» ОСОБА_5 перебував під час ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, свідчило б про його винуватість в ДТП, неправдивості його показів та наявності підстав для закриття справи через відсутність в діях ОСОБА_3 ознак складу правопорушення та, відповідно, притягнення іншого водія до відповідальності. З'ясування обставин щодо порушення водієм «Рено» ОСОБА_5 вимог ПДР України при здійсненні проїзду перехрестя також призвело б до цих наслідків.

Однак, суд ці факти проігнорував і до уваги не взяв, хоча в письмових поясненнях ОСОБА_3 були наведені прямі факти і докази, які свідчили про неправдивість показів ОСОБА_5 щодо обставин ДТП.

Про порушення норм матеріального і процесуального права свідчить покладення судом в основу рішення про винуватість ОСОБА_3 відеозапису з диска. Як було зазначено вище, походження цього відеозапису невідоме. Орган досудового розслідування не направляв його до поліції разом з виділеними матеріалами і його не було під час ознайомлення з ними в поліції. Про це можна пересвідчитись, ознайомившись із датою створення цього відеозапису на диску, який знаходиться в справі. Невідомий характер походження цього диску і відеозапису ставить під сумнів його достовірність та дає підстави вважати, що за допомогою спеціальних комп'ютерних програм цей запис був змінений в інтересах водія «Рено» ОСОБА_5 Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що наявний в матеріалах справи диск не може вважатися доказом в будь-якому розумінні.

Про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, свідчать також обставини і факти та їх обґрунтування, які були наведені в письмових поясненнях останнього, долучених до матеріалів справи. Так, у виділених слідчим з кримінального провадження матеріалах немає жодного доказу вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так само, як і не має жодного доказу проїзду ним перехрестя на червоний сигнал світлофора. Є лише пояснення водія автомобіля «Renault Kangoo» ОСОБА_5 Також є пояснення ОСОБА_3, в яких він заперечує проїзд перехрестя на червоне світло і стверджує про те, що рухався на зелене світло, а саме водій «Renault Kangoo» їхав не червоне. Це унеможливлює визнання його винним у вчиненні цього правопорушення.

Крім того, про свою невинуватість і про проїзд на зелене світло ОСОБА_3 стверджував з самого початку і до сьогодні. І в протоколі, і в заяві до страхової компанії, і в поясненнях він стверджував, що проїжджав перехрестя на зелене світло.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення віл 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). Тож суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Апелянт вважає, що зазначене було підставою для закриття провадження по справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, у зв'язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином, внаслідок чого такий висновок носить суб'єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

У судовому засіданні захисник Хороший І. В. та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені. Просили змінити оскаржувану постанову в частині визнання ОСОБА_3 винним.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Вважаю, що постанова суду першої інстанції ухвалена відповідно до вимог КУпАП, є законною, справедливою і обґрунтованою. Суд першої інстанції цілком вірно дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 є порушення вимог ПДР України, які утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 2.3. б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 8.7.3 «е» ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

Суддя апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно встановив на підставі перегляду відеозапису з камери відеоспостереження, яка розміщена на приміщенні закладу ТОВ «Фудпленет», що саме водій ОСОБА_3 перетинав перехрестя вулиць Б. Хмельницького - Надпільна на заборонний (червоний) сигнал світлофору, оскільки на світлофорі для пішоходів горів червоний сигнал, а цей світлофор є чітко синхронізованим із світлофором для автомобілів. В цьому суддя апеляційного суду самостійно переконався, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні відеозапис ДТП, а також наданий представником потерпілого відеозапис роботи світлофора на цьому перехресті.

Це також підтверджується схемою ДТП від 11.03.2018 р. та протоколом огляду від 11.03.2018 р. (а.с. 6-8, 9), письмовими показами водія ОСОБА_5 від 14.03.2018 р. (а.с. 12-14).

Твердження апелянта щодо ненадання судом першої інстанції оцінки порушенням ПДР іншим учасником ДТП ОСОБА_5, суддя апеляційного суду відхиляє, враховуючи, що при розгляді справи суд з'ясовував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, поставлене у вину ОСОБА_3, саме ним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення від 03.05.2018 р. серії БД № 420023 складений саме відносно ОСОБА_3

Посилання апелянта на відсутність свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, суддя суду апеляційної інстанції вбачає безпідставним, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, прізвища, адреси свідків, якщо вони є. Враховуючи, що у даному випадку у свідків пояснення не відбирались, тому їх дані не були зазначені у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що суд не повинен встановлювати винуватість особи у вчиненні правопорушення, якщо на час ухвалення рішення у справі сплив строк, передбачений ст. 38 КУпАП, суддя апеляційного суду оцінює критично. Незважаючи на те, що у наукових колах є різні точки зору з цього питання, суддя вбачає, що така необхідність випливає з положень ст. 280 КУпАП, де вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, чи винна особа в його вчиненні.

Доводи апелянта про недопустимість відеозапису ДТП з відеокамери магазину у якості доказу суддя апеляційного суду відхиляє, адже у матеріалах провадження є запит № 1787/46/03-2018 від 13 березня 2018 року ст. слідчого ГУНП в Черкаській області Семіткіна М. С. директору ТОВ « Фудпленет» ОСОБА_8 про надання відеозапису (а.с. 16), тому джерело походження цього доказу є зрозумілим.

Доводи апелянта про невідповідність окремих пунктів ПДР України, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення, фактичним обставинам справи, суддя також відхиляє, вбачаючи, що зазначені там посилання на п. 2.3 б, та 8.7.3 е ПДР України належно розкривають суть порушення цих правил, а саме проїзд на червоний сигнал світлофора. Те, що такого роду порушення передбачено й іншими пунктами ПДР України, не вказує на відсутність в діях особи складу цього правопорушення.

Таким чином, суддя апеляційного суду вбачає, що у причинному зв'язку з ДТП перебуває невідповідність дій саме водія автомобіля Subaru Outback, н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_3 указаним вище вимогам ПДР. Це чітко випливає зі змісту відео з місця ДТП. Тому суд першої інстанції вірно встановив його винуватість та закрив провадження, у зв'язку зі спливом строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 245, 247, 280, 289 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Хорошого І. В. залишити без задоволення.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко