АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1981/2018 Постанова винесена суддею Бугіль В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 28 грудня 2017 року о 02 год. в м. Києві, по вул. Володимирська, 15, керувала транспортним засобом «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що справу розглянуто у її відсутність, з порушенням вимог ст. 268 КУпАП та її процесуальних прав, а тому судове рішення від 16 березня 2018 року є незаконним, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

По суті правопорушення, викладеного в протоколі та постанові суду першої інстанції, апелянт звертає увагу на те, що 28.12.2017 вона випадково допустила незначне перевищення рівня алкоголю в крові у зв'язку з професійною діяльністю, але, керуючи транспортним засобом, повністю контролювала ситуацію і коли у поліцейського виникли сумніви щодо її стану, попросила провести огляд на стан сп'яніння у медичному закладі. Після огляду поліцейський повідомив їй, що рівень перевищення алкоголю є незначним і справу проти неї відкрито не буде, а після підписання нею якихось документів посвідчення водія не вилучив і від керування транспортним засобом не відсторонив, що свідчить про очевидну малозначність правопорушення та можливість застосування положень ст. 22 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушила питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, поважність пропуску якого обґрунтувала тим, що розгляд справи було проведено у її відсутність, а з постановою суду першої інстанції вона ознайомилась лише 23 травня 2018 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, водночас апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Крім того, за змістом положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про істотне порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що було б безумовною підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови.

З матеріалів провадження слідує, що судом були здійснені достатні заходи для виклику ОСОБА_2 у судове засідання. Двічі судовий розгляд відкладався у зв'язку з її неявкою, про призначені судові засідання на 31.01.2018, 23.02.2018 та 16.03.2018 вона повідомлялась шляхом направлення повісток за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, проте всі вони повернулись без вручення з тієї підстави, що адресат не з'явився на поштове відділення за їх отриманням.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2, а під час постановлення рішення в справі, як вважає суд апеляційної інстанції, виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1

ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9(а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі ж незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновок в постанові про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на належних і допустимих доказах. А саме даних протоколу про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_2 відразу ж після його складання була ознайомлена, та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 грудня 2018 року, складеному на підставі акту огляду № 010060 від 28 грудня 2018 року, яким підтверджено перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння.

Указані докази ОСОБА_2 під сумнів не ставить та не оспорює. Посилання ж апелянта на те, що поліцейський посвідчення водія у неї не вилучив та від керування транспортним засобом не відсторонив жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. При цьому слід зазначити, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що водій ОСОБА_2 посвідчення водія пред'явила, але поліцейському не передала, що й унеможливило його вилучення.

Доводи ОСОБА_2 про малозначність скоєного нею правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, зокрема п.2.9(а), є грубим і має підвищену суспільну небезпеку, отже мета, передбачена ст. 23 КУпАП, може бути досягнута виключно шляхом застосування стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В той же час адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП, в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП, оскільки на час постановлення судового рішення строки накладення адміністративного стягнення ще не закінчились і відсутні підстави обчислювати такі строки на час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду

м. Києва від 16 березня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, якою її визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко