Номер провадження: 33/785/878/18
Номер справи місцевого суду: 495/1417/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, який народився 17 серпня 1989 року, громадянин України, проживає за адресою: Одеська область, Білгород Дністровський район, с. Маразліївка, вул.Комсомольська, 242,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнутий судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, 07 лютого 2018 року, о 11.00 годині на 23 км. а/д М 0501, обхід м.Одеса, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5. Правил дорожнього руху чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову суду та ухвалити нову, якою закрити провадження по справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначив, що копію оскаржуваної постанови суду він отримав лише наприкінці травня 2018 року, тому не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, а при її розгляді значно відступив від принципів обєктивності та повноти судового розгляду. ОСОБА_2 зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_3М та особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 17 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду справи стосовно нього.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, коли саме ОСОБА_2 отримав копію повного тексту постанови суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений не був.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій зобовязаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №044239, згідно з яким водій ОСОБА_2 07 лютого 2018 року, о 11.00 годині на 23 км. а/д М 0501, обхід м.Одеса, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі та за допомогою газоналізатора «Драгер» водій відмовився у в присутності двох понятих.

Зазначений протокол був власноруч підписаний ОСОБА_2, при цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» останній заначив, що випив 400 грам горілки, керував транспортним засобом RENAULT Magnum д/н НОМЕР_2, від проходження експертизи і продуття газоналізатора «Драгер» відмовляється. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що погоджується зі змістом протоколу, тобто фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, винуватість ОСОБА_2 підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_5В та ОСОБА_6, згідно з якими вказані особи були свідками того, як громадянин ОСОБА_2, який знаходився з явними ознаками алкогольного спяніння, на вимогу працівника поліції відмовився пройти медичне обстеження у медичному закладі, на ознаки спяніння, у встановленому Законом порядку, та продуття алкотестеру «Драгер».

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними доказами. При цьому, ОСОБА_2В та його захисник не звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду була допитана свідок ОСОБА_4, яка надала кардинально протилежні показання, що суперечать іншим доказам у справі, проте апеляційний суд розцінює її покази критично, оскільки свідок є цивільною дружиною ОСОБА_2 і вона безпосередньо зацікавлена в розгляді справи на користь свого цивільного чоловіка.

Таким чином, апеляційний суд визнає докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 07 лютого 2018 року та інкримінуються ОСОБА_2, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_2 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв'язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7