АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю:

прокурора Сотченка М.М. захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, працює головним спеціалістом відділу координації та сертифікації аварійно-рятувальні формувань управління організації реагування на надзвичайні ситуації та координації аварійно-рятувальних формувань Департаменту реагування на надзвичайні ситуації Державної служби України з надзвичайних ситуацій; який проживає за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований: АДРЕСА_2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., стягнуто судовий збір в дохід держави 352, 40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що, будучи суб'єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», державним службовцем категорії «В» та обіймаючи посаду головного спеціалісту відділу координації та сертифікації аварійно-рятувальних формувань управління організації реагування на надзвичайні ситуації та координації аварійно-рятувальних формувань Департаменту реагування на надзвичайні ситуації Державної служби України з надзвичайних ситуацій, порушив вимоги частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2006 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 958/29088 від 15 липня 2016 року, зі змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18 серпня 2016 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за № 1153/29283 від 19 серпня 2016 року, а саме: несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що місцевим судом неповно, необ'єктивно та належним чином не досліджено матеріали справи, та відповідно не надана належна правова оцінка доказам, а також не взяті до уваги його (ОСОБА_2.) пояснення, які викладені в протоколі, а також надані ним безпосередньо в суді першої інстанції, оскільки місцевим судом, в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 251, 280 КУпАП, не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апелянт наголошує на тому, що його вина за обставини, викладених у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджується доказами.

Апелянт вказує на те, що первинні пояснення та пояснення, які були ним надані в суді першої інстанції, не змінював та повністю підтримував, а в різні дні в період січень-лютий подав декілька е-декларацій, як кандидата на посаду та як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після подачі кожної е-декларації на сайті було повідомлення, що е-декларація подана успішно.Таким чином, він сумлінно вважав, що ним було подано всі необхідні е-декларації за 2017 рік, у тому числі і щорічна за 2017 рік.

Проте, 26 квітня 2018 року довідався з листа-повідомлення НАЗК від 25 квітня 2018 року № 30-04/18209/18 про відсутність в реєстрі щорічної е-декларації за 2017 рік, і він в цей же день повторноподав щорічну е-декларацію за 2017 рік.

Окрім того, ОСОБА_2 звертає увагу, що сайт Єдиного державного реєстру декларацій з лютого по березеньпрацював з перебоями, що підтверджується численними роздруківками з мережі Інтернет та згідно з повідомленням ДП«Українські спеціальні системи», які були долучені до матеріалів справи, тобто в момент його дій щодо заповнення електронної декларації він вважав, що відправив щорічну е-декларацію за 2017 рік.

Таким чином, на думку апелянта, несвоєчасне подання ним декларації пов'язано не з його умислом, а у зв'язку з технічними перебоями системи електронного декларування, до того ж не лише в ті дні, коли за інформацією НАЗК система не працювала, що є загальновідомим фактом, і такі відомості про наявність перебоїв роботи Єдиного державного реєстру декларацій протягом значного часу лише підтверджують його пояснення, та те, що він вживав розумних заходів для вчасного подання декларації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, а також додатково надані в суді апеляційної інстанції, в їх сукупності, доходжу такого висновку.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до положень ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 відповідно до наказу ДСНС від 19 лютого 2018 року № 16 призначений на посаду головного спеціаліста відділу координації та сертифікації аварійно-рятувальні формувань управління організації реагування на надзвичайні ситуації та координації аварійно-рятувальних формувань Департаменту реагування на надзвичайні ситуації Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ас. 19).

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (із змінами) суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах &q?нк;а&qu/s; і &qu>.

Згідно з пп. в ч. 1 ст. 3 вказаного Закону суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, єдержавні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Отже, відповідно до абзацу п'ятнадцятого статті 1, підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3, статті 45 Закону ОСОБА_2 є суб'єктом декларування, на якого поширюється дія вказаного Закону.

За несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачена адміністративна відповідальність зач. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Окрім того, суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З пояснень, наданих ОСОБА_2 під час перевірки, на час складання протоколу, в суді апеляційної інстанції, вбачається, що в 2017 році він звільнився з лав Збройних Сил України. Йому запропонували посаду на державний службі, з чим він погодився. У зв'язку з оформленням на вказану посаду ним до проведення конкурсу була подана Декларація за 2017 рік, як кандидата на посаду. Після того, як був наказ про його призначення на посаду, він подав повторно Декларацію за 2017 рік вже як особа, яка призначена на посаду та в подальшому - щорічну. 26 квітня 2017 року він отримав повідомлення за підписом заступника керівника Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції Національного агентства з питань запобігання корупції О.О.Підоріна про те, що ним не подана щорічна Декларація. Він перевірив свій особистий кабінет на офіційному веб-сайті Національного агентства та з'ясував, що наявні подані ним е-декларації за 2017 рік від 16 січня 2018 року, 19 лютого 2018 року, 19 лютого 2018 року (уточнена). Проте, з невідомих для нього причин, була відсутня щорічна е-декларація за 2017 рік. На його думку, це могло бути пов'язано із технічними збоями в роботі сайту. Як тільки він впевнився у відсутності щорічної Декларації, він в цей же день, тобто, 26 квітня 2018 року, повторно подав щорічну Декларація.

Вказані в поясненнях ОСОБА_2 обставини підтверджуються витягом послідовності дій користувача реєстру.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 16 січня 2018 року подана Декларація як кандидата на посаду головного спеціаліста відділу координації та сертифікації аварійно-рятувальних формувань апарату Державної служби з надзвичайних ситуацій.

В подальшому, 19 лютого 2018 року ОСОБА_2 подана Декларація як кандидата на посаду головного спеціаліста відділу координації та сертифікації аварійно-рятувальних формувань апарату Державної служби з надзвичайних ситуацій. В цей же день подана уточнена Декларація.

В цей же день 19 лютого 2018 року створюється «Нова декларація на основі цієї», заповнюються графи, з 28 лютого 2019 року з 11:29:10 год. до 11:52:19 год. ОСОБА_2 додатково заповнюються графи Декларації, а в подальшому 12 березня 2018 року проводяться інші операції з декларацією: переглядається декларація, видаляється чернетка, переглядаються повідомлення (ас. 22-25, 112-166).

Отже, витяг послідовності дій користувача реєстру, який досліджувався судом, свідчить про вчинення протягом тривалого часу активних дій щодо заповнення декларації в межах відведеного законом строку для подання щорічної Декларації. Такі обставини, на думку суду, вказують на дії ОСОБА_2, направлені на своєчасне подання декларації.

Вищеприведені докази об'єктивно підтверджують пояснення ОСОБА_2 в частині виконання ним дій, спрямованих на подачу електронної декларації за 2017 рік у визначений законодавством строк.

Доводи ОСОБА_2 в частині того, що декларацію не було опубліковано в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, з причин, які не залежали від його волі, а саме через технічні збої та некоректну роботу Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вважаю слушними.

Та обставина, що офіційний веб-сайт НАЗК та Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в період часу з лютого по кінець березня 2018 року дійсно періодично не працювали або працювали некоректно, підтверджується публікаціями в Інтернет-мережі: «Сайт Єдиного державного реєстру декларацій знову почав «зависати», «Сайт НАЗК не працює. Чиновники не можуть подати декларації», «Веб-роботи «завалили» сайт реєстру декларацій» та інші (ас. 44-54, 62-69).

Таким чином, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутні обов'язкова ознака об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що полягає у несвоєчасному поданні декларації без поважних причин, а також відсутня суб'єктивна сторона складу правопорушення, яка характеризується наявністю лише умислу.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, доходжу висновку про те, що склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в діях ОСОБА_2 відсутній, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., стягнуто судовий збір в дохід держави 352, 40 грн., - скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва