Номер провадження: 33/785/988/18
Номер справи місцевого суду: 521/4902/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Потанін О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Потанін О.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрито, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду надійшли матеріали про скоєння ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 172-7 ч. 1 та 172-7 ч. 2 КУ про АП, за протоколами про АП № 263 від 21.03.2018 та № 264 від 21.03.2018 року, які були обєднані в одне провадження.

З протоколу про АП № 263 від 21.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 згідно наказу Державної пенітенціарної служби України № 144/ос-15 від 01.09.2015 року призначено на посаду директором підприємства установи - заступником начальника Чорноморської виправної колонії управління ДПтС України в Одеській області (№74).

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 2053/к від 31.05.2017 року у звязку з перейменуванням державного підприємства Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) у державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№74)» ОСОБА_3 призначено на посаду директора державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№74)»

Згідно розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо визначення субєктів декларування, передбачених підпунктом «и» пункту 1 та пунктами 2, 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (щодо посадових осіб юридичних осіб публічного права): відповідно до статті 1 Закону, субєктами декларування є, зокрема, особи, зазначені у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої статті 3.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права. Посадові особи таких підприємств (інших юридичних осіб) є субєктами декларування, на яких поширюються дія розділу V («Фінансовий контроль») Закону з урахуванням особливостей, визначених частиною 5 статті 45 Закону.

Закон України «Про запобігання корупції» не визначає поняття «посадових осіб». Згідно із пунктом 3 «Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», у цілях визначення субєктів, на яких поширюється дія Закону, під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Так, згідно з підпунктом «а» пункту 2 ч. 1 ст. З та ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами на яких поширюється дія цього Закону та які несуть відповідальності за корупційні правопорушення є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі, посадові особи юридичних осіб публічного права, які за вчинення корупційних або повязаних з корупцією притягуються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, директор державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№74)» ОСОБА_3 є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення повязаного з корупцією, згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УН «Про запобігання корупції».

На дану постанову прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що постанова судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року, відносно ОСОБА_4 є необґрунтованою та підлягає скасуванню, наводить відповідні доводи та просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду ОСОБА_5 від 06.06.2018 року, скасувати постанову районного суду, винести нову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в межах, передбачених санкціями вказаної статті.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню, виходячи з таких підстав.

Положення ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП визначають, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова судді, у справі про адміністративне правопорушення, може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Такий порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (підпунктом 2 пункту 5 розділу XII Закону України №1697- VII, від 14.10.2014 року, який набрав чинності 26.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена: особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності; її законним представником; захисником; потерпілим та його представником. При цьому, прокурора, як субєкта оскарження, було виключено із зазначеної норми закону (Закон України №1697- VII від 14.10.2014 року).

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та поширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14.10.2014 року) кореспондують з положенням Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими, однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Щодо посилань прокурора на положення ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення прокурора з апеляційною скаргою на постанову відносно ОСОБА_4, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Оскарженою постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року, якою провадження за по справі відносно ОСОБА_4 закрито, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Санкція ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП передбачає тільки штраф, як захід адміністративного стягнення.

Таким чином, заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадянина, не передбачені, застосовані не були і не могли бути застосовані.

Між тим, ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015, від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозвязку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з цим, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст.129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції - є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (див. Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»), а в апеляційній скарзі прокурора йдеться про погіршення становища ОСОБА_4, тому можливість прокурора оскаржувати в апеляційному порядку постанову судді про адміністративне правопорушення, не може бути розтлумачена поширено і не може охоплювати випадки не передбачені законом.

Таким чином, враховуючі діючі норми Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що прокурор не є особою, яка, відповідно до положень ст.ст.287, 294 КУпАП, має право подати апеляційну скаргу на оскаржену постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року відносно ОСОБА_4

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 7 та ч. 3 ст. 8 КУпАП, апеляційний суд позбавлений законних підстав прийняти до розгляду апеляційну скаргу прокурора, в звязку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ч.2 ст.7; ч.3 ст.8; ст. 293; ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрито, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП повернути апелянту.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6