Провадження № 33/792/370/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Пелюх О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 11 травня 2018 року керував автомобілем марки «ВАЗ -2101», номерний знак НОМЕР_1 (належний ОСОБА_3В.), по вулиці Проскурівського підпілля,1 в м. Хмельницькому у стані алкогольного спяніння, за що був затриманий о 23 год. 50 хв. працівниками поліції. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився в установленому законом порядку лікарем наркологом у Хмельницькому обласному наркологічному диспансері, який встановив факт перебування особи у стані алкогольного спяніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, суд не дослідив всіх доказів в провадженні, не викликав свідка ОСОБА_3, не дослідив відеозапису. Вказує, що вини своєї в суді першої інстанції не визнавав, хоча про це вказано в оскаржуваній постанові з незрозумілих для нього причин. Вказував, що він взагалі не керував автомобілем, а просто знаходився в його салоні із власником автомобіля, яким є ОСОБА_3, внаслідок недослідження цих обставин суд прийшов до хибного висновку щодо доведеності його вини у вчиненому.

В засідання апеляційного суду 30 липня 2018 року ОСОБА_2 не зявився подав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи в звязку з відрядженням. Також не зявився в судове засідання 2 серпня 2018 року в звязку з тим, що записався на прийом до лікаря-стоматолога, подав заяву про відкладення розгляду справи.

Подані апелянтом клопотання про відкладення апеляційного розгляду апеляційний суд вважає такими, що подані з метою затягування розгляду справи та свідчать про небажання взяти участь в судовому засіданні. Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_2 є непрацевлаштованою особою, що вказує на сумнівність його першого клопотання про відрядження, а те, що він записався на прийом до лікаря саме на час, в який призначено апеляційний розгляд, за відсутності даних щодо тяжкого стану здоровя, дає апеляційному суду підстави для висновку, що в такий спосіб він намагається затягнути розгляд справи, не бажає взяти участь в судовому розгляді. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим на підставі наявних в справі доказів розглянути справу у відсутність апелянта та його захисника, які повідомлені про судовий розгляд, апелянт не зявився в судове засідання з причин, які судом визнані неповажними, захисник не повідомляв про причини неявки, заяв про відкладення розгляду не подавав.

Дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, необґрунтованості висновків суду першої інстанції, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові суду першої інстанції обставин, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказах.

12 травня 2018 року поліцейським роти № 4 УПП в Хмельницькій області ДПП капралом поліції ОСОБА_4 складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення (серії БР № 042831), в якому зазначено, що 11 травня 2018 року о 23 год. 50 хв. в м. Хмельницькому по вул. Проскурівського Підпілля, 1, громадянин ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ-2101», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Хмельницький, вулиця Юхима Сіцінського, 16. Висновок № 1456, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_2 проходив відповідний огляд на стан спяніння у Хмельницькому обласному наркологічному диспансері, який проводився лікарем, за наслідками якого був складений відповідний висновок, який підписаний апелянтом. Вказані обставини підтверджуються даними висновку № 1456 від 12 травня 2018 року (а.с. 3).

Доводи апелянта про неповне зясування судом таких обставин не приймаються до уваги, зважаючи на факт встановлення перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння за результатами огляду лікарем.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських та лікаря вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

В складеному акті за участю свідків (а.с. 4) поліцейським чітко вказано, що ОСОБА_2, в якого були наявні ознаки спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка і нерозбірлива мова, тремтіння рук), відмовився від проходження такого огляду на місці зупинки. Вказані обставини давали поліцейському право проводити огляд, однак в звязку з відмовою ОСОБА_2 від огляду на місці зупинки, він був направлений до Хмельницького обласного наркологічного диспансеру, де лікарем і був встановлений факт перебування апелянта в стані алкогольного спяніння, після чого працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення. З висновком лікаря ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Твердження апелянта, що судом допущена неповнота судового розгляду, не можуть бути враховані апеляційним судом.

Як видно з журналу судового засідання, запису фіксування судового засідання технічними засобами, апелянт та його захисник не наполягали на дослідженні в суді першої інстанції відеозапису порушення, тому підстав вважати, що, за наявності інших доказів, судом таким чином допущено неповноту судового розгляду, в апеляційного суду немає.

Апелянт та його захисник не заявляли клопотань про виклик і допит свідка ОСОБА_3, допит якого не викликався необхідністю, тому доводи апеляційної скарги, що в звязку з недопитом цього свідка суд допустив неповноту судового розгляду, не можуть бути враховані.

Твердження апелянта, що суд дав невірну оцінку його показанням в суді першої інстанції суперечать даним запису фіксування судового засідання технічними засобами, згідно яких ОСОБА_2 визнавав свою вину у вчиненому, підтверджував факт керування саме ним, а не ОСОБА_3, автомобілем в стані алкогольного спяніння, та що сплатив накладений на нього поліцейськими штраф за керування автомобілем без відповідних документів, що підтверджує факт керування саме ним, а не ОСОБА_3 транспортним засобом.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи, особу апелянта, який визнавав свою вину у вчиненому під час розгляду справи судом першої інстанції, та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1