АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/263/18 Справа № 183/6216/17 Головуючий у 1 й інстанції - Мельник О. М. Доповідач - Коваленко В.Д.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в особі судді Коваленко В.Д., за участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду, апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352.40 грн.

ОСОБА_2 було визнано винним в тому, що він 24 листопада 2017 року о 10 годині 17 хвилин по об'їзній дорозі м. Новомосковська, керував автомобілем «Мерседес-Бенц 240», д/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння та на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим, як вказав суд, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі:

- ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови, вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказав, що в порушення вимог ст.268 КУпАП справу було розглянуто у його відсутність.

Зазначив, що перше судове засідання у справі було призначене на 28.12.2017 року. У зв»язку з тим, що він знаходився на стаціонарному лікуванні, до суду було направлено заяву про відкладення розгляду справи, з доданою довідкою лікувального закладу. За його заявою судове засідання було відкладене і призначене на 17.01.2018 року, про що його було повідомлено повісткою. Оскільки він продовжував стаціонарне лікування, то завчасно, а саме 11.01.2018 року, направив на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи, до якої додав довідку лікувального закладу. Крім того, про направлення заяви він у телефонному режимі повідомив помічника судді, а тому був впевнений, що судовий розгляд у справі, призначений на 17.01.2018 року буде відкладено.

Незважаючи на наявність в матеріалах справи його заяви про перенесення судового засідання, в оскаржуваній постанові зазначено, що він в судове засідання не з'явився, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином. Судом жодної оцінки його заяви про необхідність відкладення судового засідання не надано.

Вказав, що 02.02.2018 року поштою він отримав копію постанови суду від 17.01.2018 року, згідно якої його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є порушенням ст.285 КУпАП, оскільки копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої її винесено.

На його думку, суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні, а письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо зони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Посилається, що згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказав, що поліцейським Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 (прізвище в протоколі написано нерозбірливо) складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого він керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, але це не відповідає дійсності. Поліцейський без жодних причин зупинив його автомобіль. На його питання про причину зупинки транспортного засобу відповідати відмовився. На момент зупинки в автомобілі перебував також його товариш ОСОБА_4, який є свідком зазначених подій та може підтвердити його покази.

Зазначив, що спочатку поліцейські звинуватили його в тому, що він перебуває за кермом у стані алкогольного сп'яніння. Його огляд на стан сп'яніння було проведено з грубим порушенням норм чинного законодавства.

У відповідь на його пропозицію пройти огляд, поліцейські тоді звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, мотивувавши це тим, що він занадто блідий. Він пояснив поліцейським, що має блідий колір шкіри через хворобу легень та у зв'язку з цим проходить стаціонарне лікування в КЗ «Херсонський обласний протитуберкульозний диспансер» ХОР. Терміново здійснити поїздку до м. Дніпро йому довелося, що б придбати необхідні ліки, так як це найближче місце, де їх вдалося знайти. Однак, поліцейські сказали що все-одно будуть складати протокол. Тоді він запропонував поліцейським надати йому можливість пройти перевірку на стан наркотичного сп'яніння за допомогою технічних засобів. Останні відповіли що у них з собою немає необхідних технічних засобів. Він запропонував пройти перевірку в найближчому медичному закладі, однак поліцейські заявили що не мають на це часу і взагалі, якщо він буде з ними сперечатися, то заберуть автомобіль на штрафний майданчик.

Вказав, що свої пояснення в протоколі та письмові пояснення він писав під диктовку працівників поліції, вже без присутності понятих.

Наголосив, що всі події відбувалися під постійним психологічним тиском з боку працівників поліції. В обмін на його підписи в адміністративних матеріалах, працівники поліції погодилися не вилучати транспортний засіб, та не відстороняти його від подальшого керування автомобілем.

Вказав, що у поясненнях свідків не зазначено, що він відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Вважає, що за таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом посилаючись на рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України від 21.07.2011 року, (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

На його думку, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп'яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, однак суд не звернув уваги на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, в повному обсязі повторив доводи викладені в ній, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Але даних вимог Закону районний суд не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 14 лютого 2018 року, оскільки йому було направлено копію постанови 30 січня 2018 року (а.с.20), тобто в порушення встановленого трьохденного строку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважає необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_2, стосовно того, що суд розглянув справу без його участі, чим порушив його права, є частково необґрунтованою, оскільки за ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ не відноситься до вичерпного переліку за якими обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься. В той же час ОСОБА_2 прохав відкласти розгляд справи надаючи копії відповідних медичних довідок.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, водію ОСОБА_2 інкриміновано те, що о 10 годині 50 хвилин 24.11.2017 року, він керував автомобілем «Мерседес-Бенц 240», д/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння та на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 зроблено запис, що він надав пояснення, вину визнає, та просить обмежитися мінімальним покаранням.

В апеляційній скарзі і в поясненнях в апеляційному суді він пояснив, що всі події відбувалися під постійним психологічним тиском з боку працівників поліції, в обмін на його підписи в адміністративних матеріалах, працівники поліції погодилися не вилучати транспортний засіб, та не відсторонювати його від керування автомобілем. Зазначив, що його авто було зупинено за містом, на об'їзній дорозі, і він не мав із-за цього змоги відстоювати свої права, та з врахуванням того, що він хворіє на туберкульоз він погодився під психологічним тиском підписати протокол, аби його відпустили, що б він міг продовжити рух до м. Херсон. Він також заявив, що ніколи не вживав та не вживає жодних наркотичних засобів, а складання протоколу працівниками поліції з цього приводу вважає неправильними. Вважає, що вони скористались тим, що він з Херсонської області.

Зазначив, що за таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є неналежними доказами, але суд не перевірив ці доводи за його участю, оскільки він бажав надати, пояснення в суді, а цього не відбулося.

Як видно з наявних матеріалів, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп'яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, однак суд не звернув уваги на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції припустився неповноти з'ясування обставин правопорушення під час розгляду справи, оскільки не перевірив дотримання поліцейським патрульної поліції вимог КУпАП і Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, стосовно його дій, коли є підстави вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває у стані наркотичного сп'яніння.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП і зазначеного Порядку, працівник поліції у присутності двох свідків має спочатку провести огляд водія на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які мають відповідну сертифікацію і допущені для такого використання, назва яких має бути вказана у протоколі про адміністративне правопорушення.

І лише відмова водія від проходження такого огляду, за наявності інших обов'язкових ознак, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Належної інформації стосовно вищевказаних дій поліцейського сектору реагування патрульної поліції протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2, не містить.

Між тим, як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходяться в матеріалах справи, останні засвідчили лише той факт, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, але той факт, що ОСОБА_2 перебував з явними ознаками наркотичного сп'яніння та пропонування водію його огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зазначені свідки не підтверджують.

В апеляційному суді було допитано в якості свідка поліцейського ОСОБА_7, який склав вказаний вище протокол, але його свідчення були суперечливими, не узгоджувалися з конкретними обставинами справи та з поясненнями ОСОБА_2. Він заявив, що свій висновок про стан наркотичного спяніння зробив на підставі блідності обличчя ОСОБА_2. Але ОСОБА_2 пояснив, що із-за захворювання на туберкульоз у нього і є такий вигляд завжди. В підтвердження цього ОСОБА_2 надав довідку, що дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку з хворобою на туберкульоз, та систематично лікується із-за вказаного недугу.

Таким чином, під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, з недотримано вищезазначених вимог закону, належним чином не з'ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, яке виразилось у керуванні автомобілем у стані наркотичного сп'яніння за ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для скасування постанови судді, оскільки наявними матеріалами справи, не підтверджено достовірно факт відмови від проходження освідування ОСОБА_2 та його перебування у стані наркотичного сп'яніння.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об'єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_2, визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області В.Д. Коваленко