7 лютого 2018 року м. Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника Стеців Р.І., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Стеців Р.І., яка подана в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та провадження у справі закрито за скінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 16 квітня 2017 року об 18 год. 00 хв., в місті Києві по вулиці Харківське шосе, буд. № 210, керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, порушення вимови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, адвокат Стеців Р.І. в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на обґрунтування чого зазначає наступне.
У судовому засіданні 30 серпня 2017 року, яке проводилось у кабінеті судді Леонтюк Л.К. де були присутні: суддя Леонтюк Л.К., адвокат Стеців Р.І. та особа, яка притягувалась до відповідальності ОСОБА_3, було оголошено резолютивну частину рішення, а саме: «Провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення». При цьому, адвокат Стеців Р.І. декілька разів уточнила, чи буде вирішуватись питання визнання вини ОСОБА_3 чи ні, так як ОСОБА_3 та адвокат Стеців Р.І. заперечували даний факт, вважаючи, що вина ОСОБА_3 не підтверджується матеріалами справи, на що суддя Леонтюк Л.К. відповіла, що вину встановлювати не потрібно так як закінчились строки притягнення до відповідальності.
Таким чином, станом на 30 серпня 2017 року ОСОБА_3 та адвокат Стеців Р.І. не мали на меті оскаржувати постанову суду від 30 серпня 2017 року, бо вона їх влаштовувала в повному обсязі. Однак, 13 вересня 2017 року отримавши копію постанови від 30 серпня 2017 року захисником було встановлено, що резолютивна частина оскаржуваного рішення відрізнялась від тієї, яка була проголошена у судовому засіданні від 30 серпня 2017 року в присутності ОСОБА_3 З наданої копії вбачалось, що ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та провадження у справі закрито за скінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року відсутня в Єдиному державну реєстрі судових рішень, що додатково підтверджує неможливість вчасно звернутися до апеляційного суду, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 30 серпня 2017 року та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.
Щодо обґрунтувань апеляційної скарги по суті апелянт стверджує, що при складанні матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_3 працівниками поліції допущено грубе порушення порядку огляду водія на стан алкогольного сп'яніння, а також не долучено безумовних та переконливих доказів вини, зокрема пояснення свідків, рапорт поліцейського, що позбавляє можливості вирішити питання про наявність складу правопорушення, оскільки відсутня його об'єктивна сторона.
При таких обставинах апелянт вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку із чим просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності, та прийняти нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника Стеців Р.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови від 30 серпня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак, чим доводиться сам факт того , що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження огляду стан сп'яніння, суд в постанові не вказав.
Посилання суду на свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення цих свідків, вони лише зазначені в протоколі в графі: свідки чи потерпілі. При цьому, чи дійсно ці особи засвідчували факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння матеріалами справи не підтверджено. Тому, особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можна вважати свідками в розумінні вимог ст.272 КУпАП, оскільки їм не відомі дані, що підлягають встановленню по даній справі. Адже, як вказав ОСОБА_3, ці особи не були присутні ні під час зупинки транспортного засобу яким він керував, а ні під час того, як він нібито відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.
Крім того, розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.
Отже, враховуючи вищевикладене слід вказати, що протокол про адміністративне правопорушення серії БР 121346 відносно ОСОБА_3 складений із значними порушеннями та всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол слід вважати недійсним.
Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, апеляційну скаргу адвоката Стеців Р.І., в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження за скінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП- скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель