АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та відповідно до положень ч.2 ст. 36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 03.03.2018 року о22 год. 30 хв. на просп. Оболонському, 12-А в м. Києві, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1, під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, 03.03.2018 року о 22 год. 40 хв. на просп. Оболонському, 12 в м. Києві, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стану транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_3, який в результаті цього зіткнення у некерованому стані зіткнувся з автомобілем НОМЕР_4, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.10, 12.1, 12.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року в частині накладеного адміністративного стягнення та постановити апеляційним судом нове рішення, яким накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 послався на недотримання судом першої інстанції положень ст.ст. 23, 33, 245 КУпАП щодо повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин даної справи, який при накладенні на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не врахував даних про особу порушника, його майновий стан та не встановив обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а тому вважає оскаржувану постанову судді від 25.05.2018 року незаконною та такою, що суперечить положенням КУпАП і Конституції України.

При цьому зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд не взяв до уваги його пояснення в яких він зазначав, що працює водієм у ПрАТ «Промзв'язок» і позбавлення права керування транспортними засобами ставить його у дуже скрутне матеріальне становище, позбавляє його сім'ю засобів для існування та унеможливлює відшкодувати завдані збитки власникам пошкоджених транспортних засобів.

Також звертає увагу, що зазначаючи в постанові про порушення ним п.п. 2.3 «б», 2.10, 12.1, 12.3 ПДР України, суддя не навів у своєму рішенні належних і допустимих доказів порушення ним швидкості руху та якими приладами це було зафіксовано, а пункт 2.10 Правил дорожнього руху містить 8 підпунктів, але в постанові не зазначено, які конкретно підпункти були порушені. Крім цього, згідно постанови, він під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів, однак вищевказане порушення не регулюється пунктами на які послався суддя в оскаржуваному рішенні.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку іншого учасника ДТП - ОСОБА_2, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без зміни; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов&q?ад;язків, відповідальності перед суспільством.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення адміністративного правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. 2.3 «б», 2.10, 12.1, 12.3, 10.9 Правил дорожнього руху України, який 03.03.2018 року о 22 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з НОМЕР_1, під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб та здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, а також того ж дня о 22 год. 40 хв. здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_3, який в результаті цього зіткнення у некерованому стані зіткнувся з автомобілем НОМЕР_4, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 13.03.2018 року (а.с. 1, 2, 35, 36); схемою місця ДТП (а.с. 3, 37); рапортами інспекторів УПП в м. Києві Покидайла Я.О. та Шведа А.А. (а.с. 4, 38); письмовими поясненнями учасників пригоди ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_1 (а.с. 6, 15, 39, 40) та іншими даними, що містяться в матеріалах справи, а тому дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 зазначив, що він повністю визнає свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, підтвердив обставини його вчинення та просив змінити оскаржувану постанову судді в частині накладеного на нього адміністративного стягнення, посилаючись на ту обставину, що працює у ТОВ «ВБМастер» на посаді водія і ця робота є єдиним джерелом його доходів, а накладене на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить його сім'ю у дуже скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості заробітку для існування і відшкодування завданих збитків.

Інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду справи заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та зміни ОСОБА_1 виду накладеного на нього адміністративного стягнення на штраф, оскільки вважає неприпустимим таке ставлення ОСОБА_1 до вчиненого, який після зіткнення з її автомобілем залишив місце пригоди, не відшкодував завданих ним збитків та взагалі не повідомив її про ДТП, незважаючи на те, що вони проживають у сусідніх будинках.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що викладені в ній доводи апелянта про суворість накладеного на нього виду адміністративного стягнення є безпідставними, оскільки приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та обґрунтовано визначив вид і розмір адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та ступеня його вини.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про накладення такого суворого виду адміністративного стягнення, як позбавлення його права керування транспортними засобами, не були враховані дані про його особу, повне визнання ним вини та щире каяття, є безпідставними, оскільки суд, з урахуванням характеру вчинених ним адміністративних правопорушень, їх наслідків, поведінки ОСОБА_1, який після дорожньо-транспортної пригоди з місця події зник, не повідомивши органи поліції та учасників ДТП про свою причетність до даної дорожньо-транспортної пригоди, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для накладення адміністративного стягнення виді штрафу за ст. 124 КУпАП та у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 36 КУпАП за вчинення кількох адміністративних правопорушень ( ст. 122-4, ст.124 КУпАП) обгрунтовано наклав адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання ОСОБА_1В на ту обставину, що він працює водієм і ця робота є єдиним джерелом його доходів, а тому позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім'ю у скрутне матеріальне становище та позбавить можливості заробітку для існування і відшкодування завданих збитківв частині накладеного виду адміністративного стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина не є безумовною підставою для застосування до правопорушника більш м&q?ез;якого виду адміністративного стягнення, тим більше, що згідно його письмових пояснень (а.с. 15, 40) він має середньо-технічну освіту за спеціальністю слюсар-ремонтник і будь-яких даних щодо неможливості працювати за фахом суду не надав, як не надав інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та давали підстави для зміни постанови суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення.

За наведеного, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік є законною та обґрунтованою і підстави для її зміни, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/1989/2018 Категорія: ст.ст. 124, 122-4 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.