Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі судді - Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Сидоренко С. В.,

з участю ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_1 - адвоката Добродій О. М.,

прокурора Бабича О. А.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352 гривні 40 копійок.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. При розгляді справи не було забезпечено належного розгляду та постановлення законного рішення. Суд першої інстанції при ухваленні постанови зробив неправильний висновок про встановлення факту відмови ОСОБА_1 отримати протокол про вчинення корупційного правопорушення. Протокол складався у його відсутність, а працівники внутрішньої безпеки намагались передати його через дружину. Протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Свою вину у вчиненні правопорушення, пов»язаного з корупцією не визнає. Зазначає, що не мав наміру ухилятись від фінансового контролю з боку держави, оскільки самостійно та вчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, де зазначив про придбання разом зі своєю дружиною 24 січня 2017 року квартири. За ч.2 ст.50 Закону України "Про запобігання корупції" в разі отримання доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, суб»єкт декларування у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов»язаний повідомити про це НАЗК. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 гривень, тобто 50 прожиткових мінімумів складав 80000 гривень. Квартира придбана у шлюбі і відповідно до норм Сімейного Кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, а тому його частка складає 43765,50 гривень, що не перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян. Оскільки його витрати на придбання майна становили всього 43765,50 гривень в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.172-6 КУпАП. З цих підстав просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши ОСОБА_1, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено: наказом ГУ НП у Рівненській області за №80 о/с від 29.04.2016 року «По особовому складу" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції №4 Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 січня 2017 року ОСОБА_1, за згодою дружини, придбав квартиру АДРЕСА_1. Вартість квартири складає 87531 гривень.

Відповідно до протоколу № 7 від 14 червня 2018 року про адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, ОСОБА_1, працюючи інспектором сектору реагування патрульної поліції №4 Дубенського відділу поліції Головного управління Національного поліції в Рівненській області, на якого відповідно до підпункту "з" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" поширюється дія вказаного закону, всупереч вимогам ч.2 ст.52 вказаного Закону, в установлений законом термін не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, що перевищують 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в результаті укладення договору купівлі-продажу у січні 2017 року у ОСОБА_1 виник обов'язок, передбачений частиною другою статті 52 Закону, в десятиденний строк з моменту придбання квартири письмово повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

За змістом ст.ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначеним вимогам постанова суду першої інстанції не відповідає.

Суть правопорушення, пов»язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП, полягає в порушенні вимог фінансового контролю, тобто у неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни у майновому стані.

Діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно. Суб»єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб»єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб»єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов»язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

З зазначеної правової норми вбачається, що обов'язок повідомити про суттєву зміну у майновому стані, пов'язаний з моментом отримання доходу чи придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 придбав квартиру, перебуваючи у шлюбі, за спільні з дружиною кошти.

Про придбання у 2017 році квартири ОСОБА_1 зазначив у Декларації за 2017 рік в розділі ІІ "Відомості про об»єкти нерухомості", дата набуття 24.01.2017 року, вартість 87531 гривень, власник квартири ОСОБА_1

Заперечуючи проти своєї вини у вчиненні правопорушення, пов»язаного з корупцією, ОСОБА_1 посилався на те, що його витрати на квартиру складають рівно половину її вартості - 43765,50 гривень, що є підставою не вносити зміни у майновий стан до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднювати зміни на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Такі аргументи ОСОБА_1, на думку апеляційного суду, ґрунтуються на законі і спростовують висновки оскаржуваної постанови.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна, придбаного під час шлюбу, до особистої приватної власності одного з подружжя визначається тим, що джерелом його набуття були не спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а приватні кошти того з подружжя, який придбав майно.

Судом першої інстанції не добуто жодних належних та допустимих доказів, які спростовували б доводи ОСОБА_1 про те, що джерело походження коштів, за які було придбано квартиру, є спільні доходи його та його дружини в рівних долях.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суд має отримати докази того, що вона усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, після придбання квартири у 2017 році він звертався у відділ кадрів по місцю своєї роботи за роз»ясненням про застосування ч. 2 ст. 53 Закону України « Про запобігання корупції» у разі придбання нерухомого майна, в якому його частка власності складає половину. У відділі кадрів запевнили, що його витрати у даному випадку складають половину вартості квартири, а тому він не зобов»язаний повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції про зміни у майновому стані.

Такі пояснення ОСОБА_1 жодними доказами не спростовані.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність в діяннях ОСОБА_1 об'єктивної та суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану постанову скасувати з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 283,284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у адміністративній справі за ч.2 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис Ковальчук Н.М.

Згідно:суддя Ковальчук Н. М.