АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06серпня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності Кравчука Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Кравчука Ярослава Івановича в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Одеськоїобласті, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 122-2 та ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 9 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 гривні.

Цією ж постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 36 КУпАП на ОСОБА_3 накладено остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. 60 коп.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 15 квітня 2017 року о 04 год. 40 хв. ОСОБА_3, керуючи мопедом «Пежо», державний номер НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Заремби, 63, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою звукового сигналу та проблискових маячків червоного та синього кольору, не зупинився, був зупинений шляхом переслідування на службовому автомобілі. Під час огляду водій знаходився в стані алкогольного сп'яніння, огляд на який проводився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, за допомогою спеціального технічного засобу &qu с;Алкотест&quте; 6820 ARNK-0345, тест № 424, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 2.9 «а» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі - Правил дорожнього руху), та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, захисник Кравчук Я.І. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, постанову судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП скасувати, та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення суддею місцевого суду норм процесуального та матеріального права.

На обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначав, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 вручено лише 15 травня 2018 року, та 31 травня 2018 року він звернувся в інтересах ОСОБА_3 з апеляційною скаргою до Апеляційного суду міста Києва. Постановою судді Апеляційного суду міста Києва від 19 червня 2018 року відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду у зв'язку з тим, що у клопотанні наведені обставини пропуску строку оскарження ОСОБА_3, проте не наведено причин пропуску строку самим захисником.

Апелянт посилався на те, що копія оскаржуваної постанови особисто йому не вручалась, у зв'язку з чим строк апеляційного оскарження він пропустив з поважних причин.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що постанова винесена у відсутності ОСОБА_3, з порушенням вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Суддя місцевого суду неповно з'ясував обставини справи та не взяв до уваги, що технічний засіб &q?яв;Драгер Алкотест 6820&q?ас;, яким проводився огляд на стан сп'яніння ОСОБА_3, не включений до переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом МВС від 01 березня 2010 року №33.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 керував мопедом у стані алкогольного сп'яніння до зупинки транспортного засобу.

Крім того, зазначав, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, окрім самого протоколу, який не може вважатися самостійним доказом винуватості ОСОБА_3

Також апелянт посилався на те, що суддя місцевого суду помилково наклав на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він не мав посвідчення водія та права керування транспортними засобами.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з'явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений своєчасно та належним чином.

З урахуванням змісту ч. 6 ст. 294 КУпАП, згідно якої неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб, заслухавши думку захисника Кравчука Я.І. в інтересах ОСОБА_3, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_3, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу без участі останнього у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Кравчука Я.І. в інтересах ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 285 КУпАП, вручено лише 22 травня 2018 року.

06 червня 2018 року захисник Кравчук Я.І. в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження.

Постановою судді Апеляційного суду міста Києва від 19 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду у зв'язку з тим, що у клопотанні наведені обставини пропуску строку оскарження ОСОБА_3, проте не наведено причин пропуску строку самим захисником.

02 липня 2018 року захисник Кравчук Я.І. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження вказаної постанови судді районного суду, посилаючись на те, що не отримував копію оскаржуваної постанови.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права&q?, ; ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

У зв'язку з цим вважаю обгрунтованими доводи захисника Кравчука Я.І. в інтересах ОСОБА_3 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, а тому пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 &quEx;а&qusp; Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та у повторному протягом року керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджуєтьсяданими протоколів по адміністративне правопорушення від 15 травня 2017 року /а.с.а.с. 1,2/; даними роздруківки результату тестування ОСОБА_3 за допомогою приладу «Драгер» на стан алкогольного сп'яніння, результат тесту становить 2,34 проміле /а.с. 3/; даними акту огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, у зв'язку з виявленими ознаками: різким запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, нестійкою ходою, у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проведено огляд ОСОБА_3 на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», результат тесту становить 2,34 проміле /а.с. 4/; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 15 квітня 2017 року, з яких убачається, що у присутності вказаних осіб 15 квітня 2017 року о 01 год. 47 хв. ОСОБА_3 пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», результат тестування становив 2,34 проміле /а.с. 5/; даними витягу з системи «Армор» та довідки старшого інспектора адміністративної практики УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_7, з яких убачається, що на ОСОБА_3 постановою Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП /а.с.а.с. 7-10/.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення порушень працівниками поліції вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських атів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, під час складення протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП не встановлено, а тому доводи письмових пояснень апелянта у цій частині є безпідставними.

Порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду, апеляційним переглядом не встановлено.

Крім того, зауважень чи заперечень щодо протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП, акту огляду на стан сп'яніння чи результату тестування за допомогою пристрою «Драгер», у протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3 не висловлював.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, спростовуються дослідженими суддею місцевого суду доказами, яким надано належну оцінку.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався вимог закону в частині розгляду справи за відсутності правопорушника, не є підставою для скасування постановою судді місцевого суду. З урахуванням усунення цих недоліків судом апеляційної інстанції та отриманих при цьому відомостей, якими підтверджуються викладені в постанові судді суду першої інстанції фактичні обставини справи та висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП, ? такі порушення не тягнуть за собою скасування постанови.

Крім того, ОСОБА_3 направлена судова повістка із вказівкою про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, проте у судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив /а.с. 18/.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував вимоги ст.ст. 33, 36 КУпАП, та наклав стягнення в межах санкцій, передбачених ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виховання правопорушника та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника КравчукаЯрослава Івановича в інтересах ОСОБА_3 про поновлення процесуального строку апеляційного оскарження задовольнити.

Поновити захиснику КравчукуЯрославу Івановичу в інтересах ОСОБА_3 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника Кравчука ЯрославаІвановича в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва В.В.Мельник