Справа № 161/4088/18 Провадження №33/773/322/18 Суддя в 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2018 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Лівандовська-Кочура Т.В., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року,

встановив:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працює у ТОВ «Ред Він Компані», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12 березня 2018 близько 23:45 год. в м. Луцьку на вул. Володимирській, 72 Б, керував автомобілем, марки «Hundaі Santafe» номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (не чітка вимова, хитка хода, запах алкоголю із ротової порожнини), і при цьому від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати та закрити провадження у справі з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ «Ред Він Компані» на підставі ст.21, ч.2 ст.284 КУпАП. Вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання ТОВ «Ред Він Компані» про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів щодо нього на розгляд трудового колективу.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які скаргу підтримали із наведених у ній підстав, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року в частині факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим, апелянт вказує на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання ТОВ «Ред Він Компані» про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення щодо нього на розгляд трудового колективу на підставі ст.21 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, не намагається уникнути відповідальності, а транспортний засіб для нього є основним засобом для отримання доходів та надання благодійної допомоги.

Проте, вказані доводи апелянта до уваги судом не беруться, оскільки є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Водночас, положеннями ч.1 ст.21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. Проте, як вбачається з цієї норми закону застосування до особи заходу громадського впливу, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов'язком.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення та проаналізувавши матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у зв'язку з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ «Ред Він Компані» на підставі ст.21 КУпАП немає, оскільки адміністративне правопорушення, яке він вчинив, є найбільш тяжким правопорушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка може завдаватись цим діянням.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно вказав, що звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи щодо нього на розгляд трудового колективу не забезпечить реальних можливостей його виправлення за допомогою заходів громадського впливу.

Правильно також місцевим судом взято до уваги й ту обставину, що працевлаштування ОСОБА_2 фактично відбулось 16.03.2018 року, тобто відразу ж після вчинення адміністративного правопорушення - 12.03.2018 року, що свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинений проступок, і з цим погоджується апеляційний суд.

Усі інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

Беручи до уваги вищенаведене, законних підстав для скасування оскаржуваної постанови та звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.21 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2018 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області Т.В. Лівандовська-Кочура