Справа № 462/1546/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2018 року місто Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Ліуш А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого регіональним менеджером ТОВ «Адвент Інвест», проживаючого у м.Львові на вул. Величковського 42/26,

за ч. 1 ст. 173-2 КУкраїни пАП, -

В С Т А Н О В И В :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 17 лютого 2018 року о 11.00 год. у м. Львові, на вул. Гайовської 18, влаштував конфліктну ситуацію із дружиною ОСОБА_2, під час якої заподіяв їй нервову напругу, тобто вчинив психологічне насильство.

ОСОБА_1 в суді факт скоєння правопорушення не визнав та пояснив, що 17 лютого 2018 року близько 11.00 год. він прийшов на вул. Гайовської 18 у м. Львові з метою зустрітись зі своїми дітьми. Спитавши дозволу зайти в будинок у ОСОБА_3, він спробував переконати свою дружину ОСОБА_2 дозволити йому побачитись з дітьми. Однак вона категорично відмовилась та на пропозицію ОСОБА_3 вийти з будинку, він негайно пішов. Жодного психологічного чи іншого виду насильства він не вчиняв та зазначене у протоколі категорично заперечує.

ОСОБА_2, в суді зазначила, що 17 лютого 2018 року. близько 11.00 год. ОСОБА_1 без дозволу увірвався у будинок № 18 на вул.. Гайовської у м.Львові, безпідставно розпочав конфлікт, поводив себе агресивно та ображав її. Внаслідок зазначених дій вона отримала психологічну травму.

Свідок ОСОБА_4 в суді зазначив, що свідком конфлікту 17 лютого 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він не був.

Заслухавши пояснення учасників адміністративної справи, дослідивши докази у справі, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУкраїни пАП, тобто вчинення психологічного насильства, як зазначено у протоколі, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчиненням домашнього насильства являється умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сімї.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року, психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Однак вважаю, що із матеріалів адміністративної справи не можна зробити однозначного висновку щодо неправомірності поведінки ОСОБА_1 та із протоколу не вбачається, з яких мотивів ОСОБА_1 чинив психологічне насильство щодо ОСОБА_2 та в чому саме полягає створення ОСОБА_2 нервової напруги, який її характер, тривалість та наслідки.

Окрім того, з дослідженого у суді відеозапису конфлікту чітко вбачається, що ОСОБА_1 підійшовши до подвіря будинку № 18 на вул. Гайовської у м.Львові, перш ніж зайти у будинок, запитав дозволу ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_2, що той не заперечив.

Крім того, розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувалась лише з дещо підвищеним її тоном та не носила ознак конфлікту. ОСОБА_1 в ході даної розмови не було висловлено ОСОБА_2 жодних словесних образ, погроз чи залякувань, та ним не вчинено жодних дій, які б могли завдати ОСОБА_2 шкоди її психічному здоровю, спричинити емоційну невпевненість.

Вказаним відеозаписом події повністю спростовуються пояснення ОСОБА_2 щодо неправомірних дій ОСОБА_1

Підстав ставити під сумнів пояснення ОСОБА_1 немає, оскільки вони є логічними та послідовними, повністю узгоджуються з доказами у справі.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, незважаючи на їх належне повідомлення телефоном, в суд не зявились, що свідчить про їх небажання надати пояснення з приводу даних подій.

Отже, характер дій ОСОБА_1, жодним чином не свідчить про наявність в його діях складу даного правопорушення вчинення домашнього насильства.

На основі наведеного та враховуючи вимоги п.1 ст. 247 КпАП України згідно якої, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, вважаю, що провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУкраїнип АП слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 221, 247, 268, 283, 284 КУкраїни пАП, -

П О С Т А Н О В И В :

закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУкраїни пАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: А.І.Ліуш