П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Балацька Г.О., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в Міністерстві Оборони України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.03.2017, об 01 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Велика кільцева, 5, керував автомобілем MITSUBISHI Pajero,д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якими регламентовано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та скерувати матеріали на новий судовий розгляд.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує на порушення його права на захист, оскільки про призначені судові засідання він належним чином не був повідомлений, що і позбавило останнього на подачу клопотання про відкладення, а також можливості укласти договір з адвокатом про надання правової допомоги.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції віднісся поверхнево та однобічно до розгляду вказаного провадження, не надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, що і призвело до прийняття рішення з порушенням закону.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 слід прийти до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як указують приписи ч. 2 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дані положення процесуального закону розповсюджуються на суд першої та апеляційної інстанції.

З матеріалів справи видно, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення 03.03.2017 ОСОБА_1 був особисто присутнім, отримав другий примірник протоколу, де вказано про місце розгляду справи - у Святошинському суді м. Києва, за обізнаність про що ним учинений власноручний підпис.

В даному протоколі є посилання і на права ОСОБА_1, що передбачені ст. 268 КУпАП.

Згідно з копією судової повістки від 22.03.2017, ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи на 12.04.2017 (а.с. 8, 9), коли він в судове засідання не зʼявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Проте, суд відклав розгляд провадження на 16.05.2017, про що був повідомлений судовою повісткою від 12.04.2017 ОСОБА_1, яка повернулася до суду першої інстанції за закінченням встановленого терміну зберігання.

Отже, ОСОБА_1 знав про перебування провадження в суді, але до суду першої інстанції не зʼявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як і не цікавився в розумні інтервали часу про стан відомого йому судового провадження, а тому суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону, ґрунтовно без участі ОСОБА_1 і прийняв рішення за наявними матеріалами справи.

При цьому слід звернути увагу і на наступне.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 01.06.2017 і вперше була призначена до апеляційного розгляду на 20.06.2017 на 17.00 год. з послідуючими перенесеннями на: 23.08.2017, 20.09.2017, 11.10.2017, 08.11.2017, 13.12.2017, 27.12.2017, 24.01.2018, 14.02.2018 та 28.02.2018, у тому числі і за клопотаннями ОСОБА_1 про укладання договору з захисником за своїм вибором для надання йому правової допомоги.

Проте, ОСОБА_1 або в його інтересах адвокат, жодного разу в суд апеляційної інстанції не з'явився, будучи попередженим про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами провадження.

За наведеним, у сукупності, та з урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення складений 03.03.2017, а розгляд справи, у тому числі в суді апеляційної інстанції, має бути проведений у розумні строки, вважається за можливе - 28.02.2018, фактично через рік після вчиненого правопорушення, розглянути провадження у відсутність особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний, зокрема, з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, обов'язковість чого передбачає п. 2.5 Правил дорожнього руху України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, згідно з поясненнями самого ОСОБА_1, які ним викладені власноручно у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 123233 від 03.03.2017, слідує: "Випив 0,33 пива, сів за кермо, тому що потрібно було їхати в лікарню. Свою віну осознаю повністю. Прошу вибачення." (а.п.1).

Дані пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 2), які без застережень підписали протокол про адміністративне правопорушення, даними, що містяться в рапорті інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в м. Києві лейтенанта поліції Гукал О.В. (а.п. 3), згідно яких причиною зупинки водія стали обставини забруднення державного номерного знаку автомобіля, що не давали можливість його чітко прочитати на відстані 20 м.

При цьому необхідно послатися на те, що пункт 1.5 Загальних положень Правил дорожнього руху України передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Дослідивши всі матеріали провадження в сукупності, слід прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення - відповідає меті адміністративного стягнення та загальним засадам його накладення у відповідності до положень ст. 23 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Г.О. Балацька