АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати через порушення норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, оскільки такий висновок не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначає, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не вказано, від проходження якого саме огляду відмовився ОСОБА_2

Також, за твердженням захисника, працівниками поліції істотно порушено порядок проведення огляду особи на стан сп'яніння, оскільки законом передбачено направлення водія для проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі лише у тому разі, якщо він відмовився від проходження такого огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів або у випадку незгоди з результатами огляду, здійсненого на місці. Всупереч цьому, працівники поліції одразу висунули вимогу пройти огляд в медичній установі. Водночас, ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, а навпаки - наполягав на цьому, проте лише у встановленому законом порядку. Крім цього, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду до медичного закладу, що спростовує факт вимоги пройти такий огляд.

З позиції апелянта, не підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_2 правопорушення і показаннями свідків, зазначених у протоколі, оскільки їх пояснення викладені на заздалегідь підготовлених бланках, що викликає сумнів у їх достовірності.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не було відсторонено від керуванням автомобілем, що спростовує наявність у нього ознак наркотичного сп'яніння.

Як на доказ того, що ОСОБА_2 не перебував у стані сп'яніння, посилається на висновок лікаря-нарколога КМНКЛ «Соціотерапія» №008657 від 09.11.2017.

Також просить врахувати, що ОСОБА_2 працює водієм, а тому позбавлення права керування може поставити його в скрутне матеріальне становище.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також захисником подано клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_3, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 09.11.2017 року о 17:20 год. керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Пушкінська, 51 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння (тремтіння пальців рук, бліде обличчя, поведінка, що не відповідала обстановці). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чимпорушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Всупереч апеляційний доводам захисника, складений щодо ОСОБА_2 протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить чітко викладену суть вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку перевірки на стан наркотичного сп'яніння засвідчили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Окремими письмовими поясненнями даних свідків підтверджуються обставини, викладені в протоколі, щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердив те, що в його присутності ОСОБА_2 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, проте ознаки якого саме сп'яніння у нього були, на даний час не пам'ятає.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якої вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі, пояснивши для цього підстави, проте водій у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився.

Не відповідають фактичним обставинам справи і твердження апелянта про те, що працівниками поліції було істотно порушено порядок проведення огляду водія на стан сп'яніння.

Відповідно до п.12 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове.

Таким чином, огляд на стан наркотичного сп'яніння проводиться лише в закладах охорони здоров'я і не передбачає можливості проведення попереднього огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду в медичному закладі, інспектором не складалось відповідне направлення.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги висновок лікаря-нарколога КМНКЛ «Соціотерапія» №008657 від 09.11.2017 як доказ того, що ОСОБА_2 не перебував у стані наркотичного сп'яніння, оскільки огляд проводився 09.11.2017 року о 23:20 год., тобто за сплином 6 годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, що є порушенням положень ч.4 ст.266 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винним у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП.

Даними з відеореєстратора спростовується також твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом працівниками патрульної поліції.

Накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, яке є безальтернативним стягненням та відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя врахував передбачені ст.33 КУпАП обставини, та наклав стягнення, що відповідає вимогам закону.

Не підлягає задоволенню також клопотання захисника про закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, за вчинене ОСОБА_2 09.11.2017 року правопорушення на нього постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року накладено адміністративне стягнення, тобто в межах передбаченого п.2 ст.38 КУпАП терміну.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз