АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М. за участю Ґудзя В.М., розглянувши апеляційну скаргу Ґудзя В.М. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі відносно ОСОБА_3. закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, а відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування прийнятого рішення суддя зазначив, що в справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_3 пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, в оскаржуваній постанові, суддя, провівши аналіз досліджених та ретельно перевірених у судовому засіданні доказів у їх сукупності дійшов висновку, що в діях іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення та на підставі п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито.

Як встановив суддя в оскаржуваній постанові, 04.09.2016 року приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись на 18 км. Брест-Литовського шосе в м. Києві, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної постанови Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року та закриття щодо нього провадження в справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції не повністю з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідно до положень абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП, в якій суд, крім іншого, повинен навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Проте, в порушення зазначених приписів, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5, проігнорував його (ОСОБА_3.) пояснення щодо обставин виникнення ДТП, разом з тим послався на пояснення інших свідків, які не були очевидцями даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки під час його перебування на місці пригоди жодних свідків окрім ОСОБА_5 не було.

Також вказує, що оскаржувана постанова не містить жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували його вину у виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди та були перевірені судом під час судового розгляду даної справи. При цьому зазначає, що зі змісту постанови не зрозуміло чому суддя надає перевагу поясненням водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6, а його (ОСОБА_3.) пояснення та пояснення свідка ОСОБА_5 не були прийняті до уваги.

Вважає, що зіткнення транспортних засобів відбулось з вини саме водія ОСОБА_2, який в порушення вимог п.10.1 ПДР України, перед початком виконання розвороту не впевнився в безпечності свого маневру не надав йому перевагу в русі, внаслідок чого і відбулось зіткнення транспортних засобів.

В судове засідання апеляційного суду інший учасник дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що є дані в матеріалах справи (а.с. 111), клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3, вислухавши його пояснення на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги закону при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані.

При цьому, всупереч тверджень апелянта, суддею були повно та об'єктивно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість водія ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався останній під час судового розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо відсутності в діях водія ОСОБА_2 та наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідка ОСОБА_5, провівши аналіз досліджених та ретельно перевірених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, проаналізувавши наявні механічні пошкодження транспортних засобів отриманих в результаті ДТП, а також їх взаємне розташування на проїзній частині одразу після зіткнення, дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби.

За змістом ч.1 ст.9 КУпАП невід'ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об'єктивну сторону правопорушення.

За диспозицією ст. 124 КУпАП, обов'язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення є наявність причино-наслідкового зв'язку між діями особи у вигляді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 підтримав свої пояснення надані працівникам поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та в суді першої інстанції і пояснив, що 04.09.2017 року приблизно в період часу 19.30 - 20.00 год., керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1, рухався по Житомирському шосе в напрямку м. Києва у правій смузі руху зі швидкістю приблизно 70 км/год. Крім того вказував, що рухався виключно в межах правої смуги руху, при цьому не мав наміру та не здійснював жодних маневрів щодо зміни напрямку руху, оскільки того вечора (неділя) дорога була дуже завантажена і велика щільність транспортних засобів ускладнювала можливість змінити швидкість чи смугу руху. Під'їжджаючи до повороту в напрямку с. Чайки, перед ним несподівано виїхав автомобіль «Тойота», який виконуючи розворот в напрямку м. Києва, не переконався в безпечності свого маневру, виїхав під кутом 90 градусів на смугу, якою він рухався на відстані 1-1,5 м перед його автомобілем. Намагаючись уникнути прямого зіткнення, він різко повернув кермо праворуч і лівою передньою частиною свого автомобіля зіткнувся у праві передні двері автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого його автомобіль відкинуло праворуч де він зіткнувся з відбійником в місці спеціально обладнаному для розвороту транспортних засобів.

При цьому наголошував, що рухався саме у правій смузі руху, а не по узбіччю, як зазначив суддя в оскаржуваній постанові і у нього не було можливості уникнути зіткнення, оскільки автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 несподівано з'явився за 1-1,5 метри перед ним, виїхавши з-під габаритного автомобіля, що рухався в попутному напрямку ліворуч від нього, а тому вважає, що саме дії водія ОСОБА_2 призвели до зіткнення автомобілів, який здійснюючи маневр розвороту, не надав йому (ОСОБА_3.) перевагу в русі, як того вимагають Правила дорожнього руху України.

Згідно пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2, наданих ним на місці ДТП та в суді першої інстанції, він 04.09.2016 року приблизно о 20 год. 40 хв., рухаючись по Брест-Литовському шосе та маючи намір розвернутись в напрямку ЖК «Чайка», зупинився у спеціально передбаченому для цього місці та чекав можливості для здійснення свого маневру. Дочекавшись коли автомобілі, що рухались по двум смугам зустрічного напрямку зупинились та надали йому можливість виконати свій маневр, він здійснив розворот і в цей час відчув удар з правої сторони від автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1, який рухався по узбіччю та мав пропустити його автомобіль.

Незважаючи на заперечення своєї вини, висновок суду про порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та об'єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №049032 від 19.10.2016 року складеному відносно ОСОБА_3 щодо порушення ним п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого на 18 км Брест-Литовського шосе в м. Києві, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів (а.с. 2); дані схеми ДТП від 04.09.2016 року та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2016 року проведеного старшим слідчим СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 (а.с. 12-17); письмові пояснення водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 надані працівникам поліції на місці ДТП (а.с. 20-21); дані, що містяться у висновку експерта №19 від 17.03.2017 року за результатами проведення автотехнічного експертного дослідження, згідно якого дії водія автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.9 «б» та знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП (а.с. 52-56); дані, що містяться на фотографіях на яких зафіксовано місце зіткнення та механічні пошкодження транспортних засобів (а.с. 64-73); дані висновку експерта КНДІСЕ №7711/17-52/6510/18-52 від 27.03.2018 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи (а.с. 76-88).

На підставі цих доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби. Вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, а тому суд правильно поклав їх в обґрунтування прийнятого рішення.

За приписами п. 12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно пункту 12.3 цих Правил, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Як вбачається з висновку експерта №7711/17-52/6510/18-52 від 27.03.2018 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, експертним шляхом не вдалось встановити дії кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору стали причиною зіткнення транспортних засобів, оскільки виключити варіанти обставин виникнення даної ДТП за обсягом наданих на дослідження матеріалів неможливо, а тому експертне дослідження проводилось за двома варіантами - згідно показань водія ОСОБА_2 та показань водія ОСОБА_3

Викладені у зазначеному висновку експерта від 27.03.2018 року дані не протирічать висновку експерта №19 від 17.03.2017 року.

Під час проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 27.03.2018 року було встановлено, що на ділянці дороги де відбулось зіткнення транспортних засобів максимальна дозволена швидкість є 50 км/год (а.с. 79), а тому водій автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3, який у своїх поясненнях вказував, що швидкість керованого ним автомобіля безпосередньо перед зіткненням становила приблизно 65-70 км/год, рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості.

Крім цього, зі змісту даного висновку експерта від 27.03.2018 року вбачається, що пояснення водія автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 в частині здійснення маневру відвороту в момент виникнення небезпеки для руху на вказаній ним відстані з технічної точки зору є неспроможними (а.с. 86).

При цьому, експертами також зазначено, що Правила дорожнього руху України в даній дорожній ситуації вимагають від водія саме гальмування, а не маневрування. Враховуючи обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку доцільним способом попередження зіткнення, є саме гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (а.с. 83).

Оскільки матеріалами справи не встановлено доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а відтак наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, основною ознакою якого є протиправність діяння, суддя обґрунтовано закрив провадження в справі щодо останнього на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, в тому числі ті, на які посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, апеляційний суд вважає, що під час розгляду даної справи суддею належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи, які з достатньою повнотою підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи його апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повністю з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а його посилання на ту обставину, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія ОСОБА_2, який в порушення вимог п.10.1 ПДР України, перед початком виконання розвороту не впевнився в безпечності свого маневру, не надав йому (ОСОБА_3.) перевагу в русі, що і стало причиною зіткнення транспортних засобів є безпідставними і не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, вказані обставини не звільняли водія ОСОБА_3 від обов'язку бути уважним під час керування транспортним засобом та в разі виникнення перешкоди для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України відповідає фактичним обставинам справи, а тому постанова Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі відносно ОСОБА_3, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і провадження в справі відносно нього закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а відносно ОСОБА_2 провадження в справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/1712/2018 Категорія: ст. 124 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.