АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1072/2018 Головуючий у першій інстанції - Валігура Д.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді Гук А.О. 06 жовтня 2017 року о 23-45 год. в м. Києві по вул. Амурська, керував автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києві від 06 листопада 2017 року у справі №752/20899/17 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративною відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі №752/20899/17 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова порушує його законні права та прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, судом не у повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та у підсумку потягло за собою неправильне вирішення справи і неправомірне притягнення особи до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 пояснює, що 07 жовтня 2017 року автомобіль НОМЕР_2 під керуванням апелянта було зупинено працівниками патрульної поліції м. Києва на вул. Васильківська, 34. Вищевказаними працівниками поліції було висловлено припущення, що апелянт перебуває у стані алкогольного сп'яніння (нестійка хода та запах з порожнини рота). У зв'язку з цим йому було запропоновано на місці зупинки пройти огляд на стан сп'яніння.Однак, працівниками поліції, не було надано на вимогу апелянта сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку технічного засобу, яким планувалося провести перевірку. Відтак, у апелянта виникли сумніви щодо технічної справності спеціального технічного засобу, яким мав проводитись огляд на стан сп'яніння, та сумніви щодо можливості встановлення за допомогою такого спеціального технічного засобу факту перебування апелянта у стані сп'яніння.

Отже апелянт вказує на те, що оскільки працівниками поліції було порушено порядок огляду апелянта на стан сп'яніння, він відмовився проходити такий огляд на місці зупинки, оскільки не було надано доказів відповідності спеціального технічного засобу (за допомогою якого планувалось проводити огляд) вимогам Міністерства охорони здоров'я та Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», які встановлені для такої категорії приладів медичного призначення.

Апелянт звертає увагу суду, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, у зв'язку з чим ними було порушено вимоги Інструкції, а саме п. 7 р. 1.

Також апелянт зазначає, що в протоколі він зазначив свою незгоду щодо проходження огляду на стан сп'яніння на місці, а матеріали справи не містять жодних доказів того, що працівники поліції пропонували йому проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, а отже працівниками поліції було не дотримано порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння апелянта, а тому протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 не може вважатися доказом його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, зазначає, що суд не викликав і не допитував осіб, які вказані у протоколі як свідки, під час судового засідання, у зв'язку з чим їх письмові пояснення не можна вважати доказами.

А сам апелянт був позбавлений права на справедливий розгляд справи судом за його присутності, оскільки у протоколі було зазначено тільки орган, який розглядатиме дану справу, а дату та час такого розгляду не вказано та жодних повісток про час та дату розгляду справи він не отримував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та розпискою ОСОБА_6 про зобов'язання доставити автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1за адресою: АДРЕСА_2, тобто до місця проживання ОСОБА_2

Посилання апелянта на порушення вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодним доказом у справі.

Зокрема, голослівними є твердження апелянта про те, що на його вимогу поліцейські не надали йому сертифікат та інші документи на прилад Драгер, а також твердження про те, що після відмови від проходження огляду із застосуванням приладу Драгер поліцейські не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

З обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення і засвідчених підписами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, та письмових пояснень цих свідків убачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, тобто як із застосуванням технічних засобів на місці зупинки автомобіля, так і у закладі охорони здоров'я.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 зазначив свою незгоду щодо проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а у самому протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 висловив свою незгоду з протоколом в цілому.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а обставини викладені у протоколі підтверджені матеріалами справи.

Посилання апелянта на порушення вимог закону при розгляді його справи суддею районного суду, які полягали у тому, що не були допитані свідки, не може бути взятим до уваги, оскільки в судовому засіданні першої інстанції не заявлялось відповідне клопотання про допит свідків.

Суддя апеляційного суду, вважаючи слушними доводи апеляції про те, що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, звертає увагу на те, що сама по собі ця обставина не може бути підставою для скасування постанови судді районного суду і закриття провадження у справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_2 приймав участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, де під час розгляду його апеляції мав можливість скористатись правами, передбаченими ст. 368 КУпАП, та, зокрема, поновив своє право на участь в судовому засіданні.

Разом з тим, ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції не подавав додаткових доказів, не заявляв клопотання про допит свідків, а тому доводи апеляції про те, що письмові пояснення свідків, які є в матеріалах справи, не можна вважати доказами, є неспроможними.

За таких обставин суддя апеляційного суду вважає постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 законною і обґрунтованою і не вбачає підстав для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_7 залишити без змін,а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська