Справа № 487/311/18 21.06.2018 21.06.2018 21.06.2018
Номер провадження: 33/784/189/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Веймар Німеччина, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 15 січня 2018 р. о 01 год. 50 хв. водій ОСОБА_1, рухаючись по вул. Озерна, 19 в м. Миколаєві, керував транспортним засобом ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння.

Огляд на стан сп'яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків за допомогою приладу алкотестер «Драгер» показник якого склав 1,13 проміле.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суддя, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, безпосередньо не допитав свідків, а лише послався на їх письмові пояснення, не дослідив відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейських, з'ясував обставини неповно та не всебічно, не проаналізував досліджені докази та не надав їм належної оцінки, що загалом призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Стверджує, що дійсно 15.01.2018 р. в нічний час керував автомобілем НОМЕР_2 по вул. Озерна в м. Миколаєві, на якому повертався додому. Зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, але його без причини зупинили працівники поліції і запропонували пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер». Оскільки він не вживав алкогольних напоїв, та був впевнений у своїй тверезості, то без заперечень погодився на проходження даного тесту.

Апелянт зазначає, що за результатами проведеного дослідження алкотестер показав наявність в його крові алкоголю. Не погоджуючись з цим результатом, він виявив бажання проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проведення більш точного аналізу, на що поліцейські йому відмовили, вказавши, що він не має такого права, оскільки вже пройшов тест на місці зупинки транспортного засобу. Також працівники поліції самі підказали йому написати в поясненнях до протоколу про те, що всі пояснення він надасть в суді.

Стверджує, що права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності йому не оголосили, і користуючись його юридичною необізнаністю, працівники поліції не повідомили, що він має право на більш точну перевірку факту перебування чи не перебування в стані алкогольного сп'яніння. Також зазначає, що поліцейські ввели його в оману стосовно наслідків підписання протоколу.

На підставі викладеного, вважає, що постанова підлягає скасуванню за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, є правильними та ґрунтуються на доказах, які безпосередньо досліджені судом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного

вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №061650 від 15.01.2018 р., згідно з яким ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння; на результат тестування на алкоголь; на акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також на письмові показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні заперечення ОСОБА_1 з приводу обставин, викладених у протоколі, та нібито його незгода з результатами огляду за допомогою алкотестеру, що спростовує відповідні доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Згідно результатів проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, здійсненого 15.01.2018 р. з використанням спеціального технічного засобу «Drager» № тесту 2252, цифровий показник приладу становив 1,13 проміле (при дозволених не більше 0,2 проміле), що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння. Квитанція, на якій містяться результати огляду, теж підписана власноруч водієм ОСОБА_1

Апеляційним судом перевірені викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини шляхом допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначені як свідки складання протоколу, підписали його, а також надали письмові пояснення, на які послався суддя в обґрунтування прийнятого рішення.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, надавши аналогічні показання, апеляційному суду підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп'яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер». При цьому, прилад для продування він обирав самостійно з декількох запропонованих йому працівниками поліції. Тест ОСОБА_1 проходив в службовому автомобілі поліцейських, а свідки в цей момент знаходилися на вулиці та бачили, як проходило освідування через вікно автомобіля. Результат тесту показав, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. Після проходження вказаного тесту ОСОБА_1 не заперечував проти його результатів та не висловлював бажання проїхати до медичного закладу для встановлення факту вживання алкогольних напоїв.

Також апеляційним судом допитаний в якості свідка ОСОБА_6 - поліцейський УПП в Миколаївській області, який пояснив, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини відповідають дійсності. Пояснив, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп'яніння, зокрема, характерний запах з порожнини роту. Після проходження огляду не заперечував проти результатів, отриманих за допомогою алкотестеру.

Показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 узгоджуються, і сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду немає.

Тому доводи апелянта про те, що він хотів їхати до медичного закладу для проведення більш точного аналізу, є голослівними.

Заперечення захисника та ОСОБА_1 про те, що нібито в показаннях допитаних свідків є протиріччя, не є слушними. Та обставина, що свідок ОСОБА_5 пояснив, що продуття алкотестеру відбулося на вулиці біля патрульного автомобіля, а свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що це відбулося в салоні автомобіля, не є неправдивими показаннями свідка ОСОБА_5, оскільки останній пояснив, що події мали місце 15.01.2018 р. і на час його допиту він окремих деталей не пригадує. На думку апеляційного суду, ця розбіжність в показаннях свідків не спростовує обставин, наведених у протоколі.

Апеляційний суд враховує, що безпосередньо при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не наводив у своїх поясненнях ці заперечення, зі скаргами на дії інспектора патрульної служби не звертався.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що працівником патрульної служби МВС дотримані вимоги п. п. 6, 7 розділу II Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», згідно яким огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, а установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихувальному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Апелянтом не спростовані відомості, що містяться за результатами проходження тесту на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування автомобілем, і після складання протоколу залишив автомобіль на місці його зупинки, а сам пішов додому, оскільки мешкає поряд з тим місцем, де складений протокол. Зазначену обставину не заперечував ОСОБА_1, що також, на думку апеляційного суду, вказує, що водій перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Суд повно та об'єктивно дослідив докази, які надані до протоколу про адміністративне правопорушення, та надав їм належну оцінку.

Хоча відео з нагрудного відеореєстратора працівника поліції на час апеляційного розгляду не зберіглося, але докази, на які послався суддя в обґрунтування своїх висновків, та які безпосередньо досліджені апеляційним судом, в їх сукупності, беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, наведені апелянтом доводи про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, позбавлені підстав.

Та обставина, що справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутність ОСОБА_1, не є підставою для скасування постанови судді, оскільки процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду, і під час апеляційного розгляду безпосередньо перевірені докази, якими обгрунтовані обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд дійшов вірного висновку, визнавши ОСОБА_1 винним у порушенні вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинене адміністративне правопорушення правильно призначено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наведених підстав, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя