П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 23 лютого 2018 року в 04 год. 00 хв. керувала автомобілем «BYD», номерний знак НОМЕР_1 по вул. А.Ахматовой в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння, чим порушила п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження щодо неї закрити у зв'язку із відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції вона не була присутньою, оскільки з'явившись до суду, їй було повідомлено, що судове засідання вже відбулося і рішення прийнято. На думку апелянта, судом порушено її право на захист.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт зазначає, що перевірка її на стан алкогольного сп'яніння проводилась за допомогою приладу газоаналізатора Драгер «Алкотест 6820», який не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому результати такого тесту є недопустимим доказом, оскільки суперечать вимогам Інструкції «Про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів» (далі - Інструкція).

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи, не можна вважати допустимим доказом її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони не були допитані в суді першої інстанції. Вона також зазначає, що працівники поліції не роз'яснили їй права та обов'язки.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що працівники поліції не пропонували їй проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушили вимоги Інструкції.

В той же час, ОСОБА_2 зазначає, що до адміністративної відповідальності притягується вперше, єдиним джерелом її доходів є робота, пов'язана з використанням автомобіля, а без права керувати транспортними засобами вона не зможе працювати та утримувати свою сім'ю.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо неї закриттю у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом порушено її право на захист, оскільки судовий розгляд проведений за її відсутності.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта є безпідставними.

Матеріали справи містять дані про отримання ОСОБА_2 виклику до суду, відповідно до якого вона повідомлена належним чином про судові засідання, призначені на 30 березня 2018 року та 12 травня 2018 року (а.с. 9 - 10).

В той же час, в матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання у зв'язку з її хворобою. Проте доказів на підтвердження цього вона суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Тому на виконання цих вимог закону, суд зобов'язаний розглянути справу у вказаний термін.

Порушення права особи на участь в суді не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки ця обставина повинна оцінюватись з точки зору того, чи вплинуло це на законність прийнятого судом рішення у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, ч. 1 ст. 130 КУпАП не відноситься до переліку тих правопорушень, розгляд проваджень за які має відбуватись за обов'язковою участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування постанови суду у зв'язку з порушенням права на захист немає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є вмотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення серії (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_2 23 лютого 2018 року в 04 год. 00 хв. керувала автомобілем «BYD», номерний знак НОМЕР_1 по вул. А.Ахматовой в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння; результатами тесту «Драгер», відповідно до якого у ОСОБА_2 виявлено 1,90 проміле (а.с. 2) ; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені свідки огляду (а.с. 3). Ці докази є належними, допустимими та достатніми.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт зазначає, що огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою приладу газоаналізатора Драгер «Алкотест 6820», який не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому результати такого тесту є недопустимим доказом.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 6 до Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до переліку технічних засобів, на який посилається ОСОБА_2, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest7410 Plus com», «Алконт 01».

В той же час, всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу «Drager Alcotest-6820» працівниками поліції під час виконання своїх службових обов'язків.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що за наслідками проведеного огляду на стан алкогольного сп'яніння, дані про який було занесено до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 будь - яких зауважень не висловила, чим фактично засвідчила свою згоду з його результатами.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що інспектор поліції не запропонував їй проїхати до медичного закладу для проходження огляду, відтак процедура проходження огляду на стан сп'яніння була порушена також з цієї підстави.

На думку апеляційного суду, такі доводи апелянта є непереконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на їх підтвердження. Зокрема, відповідно до роздруківки тесту «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вони містять підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 згодна з результатами огляду. Більше того, будь - яких зауважень стосовно того, що поліцейський не запропонував їй їхати до медичної установи для проведення огляду вона також не зазначила.

Стосовно того, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучені письмові пояснення свідків, які були присутніми при її огляді на стан алкогольного сп'яніння, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який передбачений п. 15 Інструкції, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засвідчили проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння та результат такого огляду - наявність в повітрі, яке видихала ОСОБА_2 1, 90 ‰ алкоголю.

Тому доводи про відсутність пояснень свідків, як підстава для скасування судового рішення є необґрунтованими.

З огляду на викладене, огляд на стан сп'яніння проведений з дотриманням положень ст. 266 КУпАП.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП, суд при накладенні стягнення на ОСОБА_2 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення на водіїв стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортних засобів на один рік. Іншого виду та розміру адміністративного стягнення законом не передбачено. Тому доводи апелянта про накладення на неї стягнення у виді попередження не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстава для її скасування або зміни немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун