АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/968/18Суддя 1 інстанції Ніколенко Д. М.
Номер провадження 33/774/161/К/18Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

За участю:

Правопорушника ОСОБА_2

Представника ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнаний винним та на нього накладено адміністративне стягнення за те, що він 04.03.2018 року о 13.00 год. в м. Кривий Ріг по вул. Водопянова біля буд.№1, керував автомобілем ОСОБА_4, д/н ERS-712 з ознаками наркотичного спяніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на боді камеру АЕ 00023, АЕ 00199.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 18 квітня 2018 року скасувати, так як в його діях немає складу адміністративного правопорушення, а справа щодо нього підлягає закриттю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_2 зазначає, про те, що суд першої інстанції розглянув дану справи без присутності свідків та інспекторів поліції, які складали щодо нього протокол.

Окрім того, вказує на те, що огляду на місці не відбувався, ніхто з працівників поліції не світив йому світлом в очі, окрім того подія відбувалась у денний час, коли на дворі було сонячно, у звязку з чим зіниці ока були звужені, що є природно та не може вважатися ознакою наркотичного спяніння, але суд першої інстанції при ухвалі рішення акцентував увагу саме на цьому, ґрунтуючи власні підозри виключно на власних переконаннях.

Зазначає про те, у працівників поліції приладу для виявлення стану спяніння не було, тому ОСОБА_2 запропонував поліції надати йому направлення для проходження огляду у медичному закладі, але працівники поліції йому відмовили.

Також звертає увагу на те, жодний документ, який міститься в матеріалах справи не містить посилання на те, що у ОСОБА_2 були наявні ознаки перебування у стані наркотичного спяніння. Окрім того, вказує що ним фактично не було вчинено правопорушення, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки наполягав на його проведені у медичному закладі із направленням шляхом відібрання зразків сечі абр крові.

Також зазначає про те, що протокол щодо нього був складений з грубим порушенням чинного законодавства, в матеріалах справи не міститься направлення водія на медичний огляд, не міститься акту огляду на стан спяніння, відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, в поясненнях свідків не зазначено конкретні ознаки стану спяніння, та не містять відомостей про відсторонення його від керування транспортним засобом.

Окрім того, вказує на те, що в матеріалах справи знаходиться відеозапис, зафіксованого нагрудною камерою, який зроблений з нарізки окремих фрагментів відеозапису з різних кадрів, та проміжок часу між нарізаними файлами відеозапису є значним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 судом першої інстанції були дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №101852від 04.03.2018 року де зазначено, що ОСОБА_2 в порушення п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння при наявності таких ознак (а.с.1); поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які засвідчили факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження у встановленому порядку огляду в медичному закладі на стан наркотичного спяніння (а.с.3); даними відеозапису, з якого убачається, що водія автомобіля ОСОБА_2 було зупинено, тобто він керував транспортним засобом. О 13:19 на вимогу поліцейського пройти огляд на стан спяніння ОСОБА_2 повідомив, що хоче пройти такий огляд в кареті швидкої допомоги, в іншому випадку нікуди їхати не буде. О 13:21 в присутності двох свідків ОСОБА_2 повідомив, що не збирається нікуди їхати.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає і в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що в матеріалах справи не міститься направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного спяніння. Так як, відповідно до розділу ІІ вищевказаної Інструкції, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається, тільки тоді, коли водій погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоровя, та зазначене направлення передається в медичний заклад. На підставі направлення здійснюють огляд особи. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду (а.с. 3).

Що ж стосується твердження ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції розглянув справу без виклику свідків та інспекторів поліції, також не заслуговують на увагу, оскільки жодних клопотань від ОСОБА_2 з приводу допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції інспектора, що склав протокол та свідків, що зазначені в протоколі, не надходило, також судом було досліджено відеозапис, долучений до матеріалів справи, на якому в повній мірі відображено всі дії співробітників патрульної поліції, свідків та самого ОСОБА_2

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушеннями вимог закону, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Так, з запису боді-камери працівників патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_2 були розяснені права та обовязки відповідно до ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження медичного огляду. Також працівниками патрульної поліції було розяснено ОСОБА_2 щодо неможливості проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки огляд на стан наркотичного спяніння проводиться тільки в медичному закладі, але водій не взяв до уваги розяснення працівників поліції та продовжував наполягати що хоче пройти такий огляд в кареті швидкої допомоги, в іншому випадку нікуди їхати не буде, після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову в проходженні огляду на визначення стану спяніння. Суд першої інстанції правильно розцінив це як дії, спрямовані на ухилення від проходження огляду з метою уникнення адміністративної відповідальності.

При розгляді справи в апеляційному суді не встановлено, що суддею при розгляді справи були допущені порушення вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, всі обставини, що мають значення для справи, суддя встановив і правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування норм матеріального або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі.

При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого ним правопорушення, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, при цьому становить велику суспільну небезпеку, його особу, відношення щодо вчиненого, інші обставини у справі та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає меті стягнення, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: ОСОБА_1