Справа № 500/1773/18 Провадження № 3/500/530/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Баннікова Н.В., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з Головного управління національної поліції в Одеській області відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, (паспорт серії КК № 495433, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області, в/п ВХТ - 481255 від 20.05.2016 р. м. Ізмаїл), який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до представлених матеріалів 17.03.2018 р. о 14 год. 45 хв. у с. Ларжанка Ізмаїльського району по вул. Лиманська, гр. ОСОБА_1 керував а/м «VOLVO - 244», д/з 39727 ОК, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння в медичному закладі пройти відмовився в присутності двох свідків.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин цього адміністративного правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку щодо повернення матеріалів на до оформлення на підставі наступного.

Так, ч. 1 ст.130 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні допитаний ОСОБА_1 свою вину у правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що на місці зупинки продував Драгер, у медичний захід дійсно їхати відмовлявся.

Згідно письмовим поясненням, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 044541 від 17.03.2018 р. ОСОБА_1 вжив лише напередодні у ввечері 30 гр. спиртного і відмовився лише їхати до лікарні.

Разом з тим, з письмових показів свідків вбачається, що продути в Драгер ОСОБА_1 відмовився.

Інспектор Касім О.М., який складав протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання на виклик не зявився, телефонні засоби звязку свідків у протоколі не зазначено.

Відповідно до 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду, адже ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись ст. 62, ст. 129-1 Конституції України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 1, 6, 7, 23, 38, 185, 221, 245, 247, 252, 254, 256, 277, 278, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, (в/п ВХТ - 481255 від 20.05.2016 р. м. Ізмаїл) за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - повернути до Головного управління Національної поліції в Одеській області для усунення вище виявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2