АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/485/2018 Постанова винесена суддею Ясельським А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні, доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого директором Компанії «Люфтренд», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 10 серпня 2017 року о 03 год. 50 хв. по вул. Бетховена, 18 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння шкіряного покриву обличчя та порушення координації рухів. Від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду такою, що не відповідає вимогам законодавства, порушує норми матеріального і процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи, просить її скасувати, а справу щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протокол, за яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, є незаконним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння він не відмовлявся.

При цьому зазначає, що твердження суду в постанові, що він нібито визнав свою вину лише в тому, що дійсно відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння у лікаря нарколога, не відповідає його дійсним поясненням, які ним були надані суду та матеріалам справи.

Зокрема, у судовому засіданні він пояснював, що 10.08.2017 року він невідомо з яких причин, тобто безпідставно, був зупинений працівниками поліції, які пояснили, що проходить якась спецоперація і вони зупиняють всі підозрілі автотранспортні засоби, в тому числі вирішили зупинити і його. При цьому на його доводи, що їхні дії є незаконними, працівники поліції змінили риторику і вказуючи на те, що він хвилюється, почали провокативно натякати на те, що вони підозрюють, під його нібито на їхню думку хвилюванням, те, що йому є що приховувати від правоохоронних органів, а саме - перевезення, зберігання незаконних предметів та запропонували провести огляд автомобіля. Він не заперечував і надав можливість провести поверхневий огляд автомобіля, але не задовольнившись тим, що під час огляду в автомобілі нічого забороненого знайдено не було, інспектори почали розпитувати, чому він знервований та чому у нього почервонілі очі та обличчя, та запитали чи вживав він алкогольні напої. Він пояснив, що своїми незаконними діями та безпідставними підозрами вони заставили його хвилюватися, а щодо алкогольних напоїв, то він їх взагалі не вживає так як хворий на цироз печінки і для нього вживання алкогольних напоїв є неприпустимим, тоді йому запропонували пройти тест на стан алкогольного сп'яніння.

Тому розуміючи, що інспектори поліції просто шукають привід для того, щоб оформити на нього протокол про адміністративне правопорушення з будь-якого приводу, він зателефонував в ГО «Дорожній Контроль», де йому порадили перед проходженням тесту на стан алкогольного сп'яніння потребувати у працівників поліції документи на алкотестер, а саме - сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а у разі їх відсутності наполягати на своєму праві пройти тест на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, на що працівники поліції відповіли, що у них дані документи відсутні та знаходяться в управлінні патрульної поліції м. Києва і якщо в нього є сумніви, він може з документами на алкотестер ознайомитися в управлінні.

З огляду на таку пропозицію працівників поліції він зазначив, що у зв'язку із відсутністю відповідних документів на вимірювальний пристрій, він відмовляється проходити на ньому алкотест та як альтернативу запропонував разом з ними проїхати до відповідного медичного закладу або викликати другу патрульну машину, в якій є вимірювальний пристрій з відповідними документами, але такі його дії розлютили працівників поліції і вони почали заповнювати протокол, а потім запросили двох невідомих йому громадян та дали їм розписатися в протоколі.

При цьому він намагався пояснити даним свідкам, що він не відмовляється, а лише законно вимагає від працівників поліції надати документи відповідності на наявний у них алкотестер, однак свідки або поспішали у своїх справах, або не хотіли проблем із поліцією, тому швидко підписали протокол, навіть не поцікавившись, що саме вони повинні засвідчити.

Крім того, суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського, у зв'язку з чим звинувачення є незрозумілим, адже воно складається з двох частин: керував з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння (в якій спосіб не зазначено). При цьому, відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп'яніння законодавством не встановлено. А через не зазначення того, який саме огляд і у який спосіб він мав пройти огляд, він не мав можливості надати однозначну відповідь погоджується чи відмовляється від нього, що позбавило його права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле, а отже, твердження судді першої інстанції про його однозначну відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом його вини.

Зокрема, у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду він відмовився та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано йому, а формулювання «у встановленому законом порядку» не розкриває суті порушення з огляду на положення ст. 266 КУпАП.

Окрім цього, ні у протоколі, ні у поясненнях свідків не зазначено, що він відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров'я, а в матеріалах справи відсутнє направлення його на проходження огляду на стан сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Крім того, його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Щодо показань свідків, то вони не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, однак при наявності суперечливих показань свідків та його клопотань про виклик свідків, суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв'язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Таким чином, на думку апелянта, суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні, а тому, враховуючи наведені докази і аргументи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду фактично послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння шкіряного покриву обличчя та порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, незважаючи на зазначені в ньому пояснення ОСОБА_2 щодо незгоди з протоколом, а також письмові пояснення свідків та рапорт працівника поліції, але належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не дав їм належної оцінки, що призвело до неповноти з'ясування фактичних обставин справи.

Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, яким встановлено обов'язок водія на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним у судовому засіданні апеляційної інстанції, він, під час його зупинки працівниками поліції, не перебував у стані алкогольного сп'яніння, оскільки алкоголю взагалі не вживає за станом здоров'я, так як гіпертонік і раз на рік проходить лікування, а щодо того, що на момент зупинки працівниками поліції він мав почервоніле обличчя, то, оскільки у нього завжди високий тиск, обличчя у нього постійно червоне.

Також зазначив, що від проходження огляду на приладі «Драгер» він дійсно відмовився, так як йому не довіряв, оскільки у працівників поліції не було на нього документів, тому він був згоден пройти такий огляд в медичному закладі, що і запропонував працівникам поліції, однак вони на це не зважили та почали виписувати протокол. Між тим пізніше, він самостійно поїхав в медичний заклад, щоб пройти освідування, але не пройшов його, так як йому повідомили, що вже пізно проходити такий огляд, оскільки від моменту його зупинки пройшло багато часу, а треба проходити освідування на протязі 2 годин.

Такі пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджуються з поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_3, який вказав на те, що його зупинили працівники поліції та попросили побути свідком того, що людина відмовляється їхати на освідування. Він погодився і у його присутності чоловік відмовився дихати в трубку, оскільки йому не було надано документів на цей прилад та попросив проїхати на освідування до медичного закладу, але працівники поліції йому відмовили, сказавши, що їм це не потрібно, оскільки у них є свій прилад, якому вони довіряють, та, оскільки цей чоловік відмовився, було складено протокол, в якому його попросили розписатися, та після цього його відпустили.

Також зазначив, що ніяких пояснень працівникам поліції він не надавав, вони від нього їх не вимагали, йому лише було надано бланк пояснень та заповнений протокол, в який були переписані його дані з технічного паспорту. При цьому пояснення, які йому надали підписати, він не читав, так як це було в нічний час і нічого не було видно, до того ж він був без окулярів. Про це він говорив працівникам поліції, але вони, лише присвітивши ліхтариком, показали, де треба ставити підпис.

Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, а також повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, апеляційним судом неодноразово було витребувано запис нагрудної камери (відеореєстратора) працівника Управління патрульної поліції у м. Києві, проте жодної відповіді на запит суду не надійшло, у зв'язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості в повному обсязі перевірити обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, слід вказати, що й у самому протоколі про адміністративне правопорушення, як його суть, зазначено лише те, що ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку у присутності свідків, на що ОСОБА_2 надав у протоколі пояснення, що з протоколом не згодний, що в своїй сукупності вказує на те, що пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі працівники поліції на місці ОСОБА_2 не пропонували.

Отже, твердження ОСОБА_2 про порушення встановленого законом порядку проведення його огляду на стан сп'яніння працівниками поліції, які, за його відмови від проходження такого огляду із застосуванням приладу «Драгер», що також зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення одразу на місці події, не пропонували йому пройти огляд в медичному закладі, нічим не спростовані, а відтак, дійсність, наведених ним обставин, у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані допустимими доказами, адже спростовуються дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_2 та відкинути їх.

За таких обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що працівниками поліції не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП щодо порядку проведення огляду на стан сп'яніння, а отже, факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку не є доведеним і допустимі докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року, якоюОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, а провадження у справі закритиза відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.