АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/474/2018 Постанова винесена суддею Голуб О.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львів, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого спеціалістом проектів у представництві ОБСЕ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 11 вересня 2017 року о 23 год. 20 хв. по вул. Мельникова, 83 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «HyundaiTucson», державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння: розширені зіниці очей, поведінка, що не відповідає обстановці та від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження відносно нього закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 11 вересня 2017 року він керував належним йому технічно справним автомобілем «Hyundai Tucson», від управління транспортним засобом не відволікався, ПДР не порушував. Окрім нього в салоні автомобіля знаходилося п'ять пасажирів. Навпроти будинку 83-д по вул. Мельникова у дзеркало заднього виду він побачив червоні проблискові маячки автомобіля поліції та почув через гучномовець вимогу зупинитись, що і зробив. Інспектор поліції, який підійшов до нього, повідомив, що причиною зупинки став непрацюючий задній правий габаритний ліхтар на автомобілі та попросив пред'явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які йому одразу були надані. Забравши документи, інспектор відійшов до автомобіля поліції, а за деякий час повернувся і запропонував йому пройти огляд на алкогольне сп'яніння на місці, не зазначивши, які саме ознаки стали підставами для цього, а пославшись на запах алкоголю із салону автомобіля. Та, оскільки інспектором поліції не було надано спеціального технічного засобу для проведення огляду на стан сп'яніння і відповідних свідоцтва про державну реєстрацію та повірку засобу, він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці. Після цього у присутності двох свідків було складено протокол про відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, під час складання якого у присутності двох свідків та пасажирів він кілька разів голосно та чітко зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп'яніння на місці, але готовий пройти медогляд у медичному закладі, проте цього запропоновано не було. Як і не було у нього можливості належним чином ознайомитися із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, підписати його та надати свої пояснення.

При цьому, від керування транспортним засобом він відсторонений не був, але, у зв'язку із неповерненням йому посвідчення водія, він був змушений викликати на місце сторонню особу для управління автомобілем до місця постійного зберігання.

Також вказує й на те, що до протоколу додані на окремих бланках пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які викладені однаково, є ідентичними між собою за змістом, знаходяться на заздалегідь надрукованих бланках, заповнені однією ручкою, одним почерком, в один час, а саме о 23 год. 20 хв., і різняться лише підписами та персональними даними цих осіб, які до того ж проживають за однією адресою.

Вказує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Також лише одна ознака, із зазначених у протоколі, відповідає переліку встановлених ознак алкогольного сп'яніння, відповідно до п. 3 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», - це поведінка, що не відповідає обстановці, а розширені зіниці очей не є ознакою алкогольного сп'яніння.

Окрім цього, з дослідженого у судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що він неповний, розбитий на шість фрагментів, які розрізняються за часом, до того ж, на ньому відсутня фіксація факту складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень у свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які до того ж категорично відмовилися з'являтися до суду, що ставить від сумнім належність їхніх пояснень, як належних доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.

Щодо пояснень інспекторів поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які були допитані у судовому засіданні, то ОСОБА_8 зазначив, що водію ОСОБА_2 пропонувався огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», але так як у них такого засобу не було, треба було чекати, коли інший екіпаж патрульної поліції його підвезе, проте, чому поліцейським не було виконано вимоги ст.ст. 265-2, 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом та тимчасового затримання транспортного засобу, він пояснити не зміг.

Поліцейський ОСОБА_9 дав аналогічні пояснення та підтвердив, що безпосередньо у їхнього екіпажа спеціального технічного засобу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці не було, при цьому ОСОБА_2, після того, як вже відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, наполягав на доставлені його до медичного закладу.

Між тим, відсутність його алкогольного сп'яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду №006908/553 від 12.09.2017 року, проведеного в КМНКЛ «Соціотерапія» за його зверненням о 01 год. 30 хв., відповідно до якого ознак сп'яніння у нього не виявлено, і цей огляд було здійснено у межах двохгодинного визначеного законом часу.

Проте, цей доказ суд першої інстанції відхилив як такий, що не спростовує висновків суду про те, що він відмовився від проходження медичного огляду, однак він відмовлявся від медичного огляду на місці і просив доправити його до медичного закладу, а з іншого боку, Інструкцією не регламентований час, протягом якого особа має відповісти на вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп'яніння, а, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на думку апелянта, працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан алкогольного сп'яніння, передбачений ст. 266 КУпАП, що тягне за собою висновки про неналежність доказів у справі про адміністративне правопорушення, тому, постановляючи рішення, суд, відповідно до вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, мав навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення доказів, на які посилається порушник, чи висловлених останнім доводів, що зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва на запит суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння та підпису матеріалів, а також рапорті інспектора поліції.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме - що працівники поліції намагались провести такий огляд на місці, незважаючи на його бажання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі внаслідок не надання працівниками поліції сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, та відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції протягом тривалого проміжку часу, неодноразово, в присутності свідків, пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, та було роз'яснено те, що в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_2 від проходження огляду в будь-який спосіб (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), відмовився і при цьому ніяких документів на прилад «Драгер» не вимагав, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, і тільки після цього він почав вимагати пройти огляд на стан сп'яніння як на приладі «Драгер», але з іншим екіпажем через недовіру цьому екіпажу патрульної поліції, так і в медичному закладі.

До того ж слід вказати про те, що, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а такий огляд з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки ОСОБА_2 і не проводився через відмову останнього від його проходження.

Також не заслуговують на увагу і посилання захисника ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду на порушення процедури та спростовування факту вимоги працівників поліції пройти огляд у закладі охорони здоров'я через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення ОСОБА_2 на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки за змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, таке направлення видається лише у разі наявності згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров'я, а такої згоди, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_2 не надавав.

При цьому та обставина, що поліцейський в протоколі зазначив про наявність у ОСОБА_2 такої ознаки сп'яніння як «розширені зіниці очей», яка не є ознакою алкогольного сп'яніння, відповідно до п. 3 Інструкції, жодним чином не свідчить про незаконність дій поліцейського щодо вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Щодо наявного в матеріалах справи медичного висновку №006908/53 від 12.09.2017 року КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він не спростовує правильність висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не за керування ним в стані сп'яніння, що утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2, на який він посилається, у даному випадку не має доказового значення.

Не відповідають дійсності і доводи ОСОБА_2 щодо ненадання йому можливості належним чином ознайомитися із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, підписати його та надати свої пояснення, оскільки, як вбачається з пояснень свідків та відеозапису нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_2 неодноразово пропонувалось ознайомитися з протоколом та надати свої пояснення по обставинам події, однак ОСОБА_2 у присутності свідків від підпису в протоколі та наданні пояснень відмовився, у зв'язку з чим працівником поліції ОСОБА_2 вголос було зачитано зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз'яснено його суть.

Та обставина, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо в суді не допитувались, а їх пояснення викладені однаково на заздалегідь надрукованих бланках та є ідентичними між собою за змістом, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а хронологія зафіксованих на відеозаписі подій спростовує припущення ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були присутніми під час відібрання у них пояснень та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо посилань апелянта на те, що поліцейським не було відсторонено його від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.