АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/2789/18 Суддя 1-ї інстанції: Цвірюк Д.В.
Провадження № 33/790/527/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, 14.02.2018 року о 22:45 ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 у м. Харкові по пр. Л.Свободи, 48-а з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4А.о. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що протокол складений відносно ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме не містить посилання на місце та час і суть адміністративного правопорушення, даних про особу, інші відомості, необхідні для вирішення справи, а також пояснень самого ОСОБА_2, що потягло за собою порушення ст. 268 КУпАП.

Вказує, що працівники поліції відібрали пояснення у свідка ОСОБА_5 та в поясненнях не зазначили, за яким документом було встановлено особу, що свідчить про їх неправомірні дії.

Зазначає, що ОСОБА_2, перебуваючи у автомобілі разом з дружиною та друзями, пили шампанське, але в стані алкогольного спяніння автомобілем не керував, оскільки автомобіль був вже припаркований, а матеріали справи не містять доказів щодо керування транспортним засобом водієм ОСОБА_2

Заслухавши пояснення ОСОБА_2М, та його захисника адвоката ОСОБА_3 о., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта, апеляційний суд вважає посилання захисника, що в матеріалах справи відсутня постанова про зупинку транспортного засобу такою, що не спростовує в цілому правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2, оскільки останній, надаючи пояснення апеляційному суду зазначив, що працівники поліції зупинили його за підозрою у керуванні в стані алкогольного спяніння. Такі пояснення ОСОБА_2 апеляційний суд розцінює, як підтвердження того, що автомобіль під керуванням останнього рухався і був зупинений працівниками поліції.

При перегляді наявного в матеріалах справи відеозапису подій 14.02.2018 року з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що ОСОБА_2М на пропозиції працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння без пояснення причин, та при цьому він жодного разу не зауважив, що не керував автомобілем.

Відсутні такі заперечення і з боку жінки, яка находилась поруч з ОСОБА_2

Крім того, апеляційний суд вважає хибним посилання захисника та ОСОБА_2, що шампанське останній вживав у вже зупиненому автомобілі, так як а ні пляшки з вина, а ні бокалів вони не показували прибувшим працівникам поліції.

Посилання захисника на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 124238 від 14.02.2018 року вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд відкидає, оскільки у вказаному протоколі відображено місце та час його складання, викладено суть адміністративного правопорушення, данні про особу, а також містяться відомості про відмову ОСОБА_2 від підпису у протоколі, та від надання ним пояснень, що також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в яких є відомості про розяснення ОСОБА_2 його прав.

Посилання апелянта, що працівниками поліції не було встановлено особу ОСОБА_5 (а.с.7), і необхідність з цього приводу вважати його пояснення недопустимим доказом, апеляційний суд відхиляє, так як відсутність у бланку пояснень свідка відомостей щодо паспорту останнього саме по собі не свідчить про необхідність до такого висновку, враховуючи, що достовірність свідчень цієї особи, яка зазначила, що особисто бачила, як ОСОБА_2 вживав спиртні напої, а потім керував автомобілем, не спростована, клопотань про її допит як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не заявлялось.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Аналізуючи наведені вище обставини, оцінюючи докази по справі апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 124238, актом огляду на стан алкогольного спяніння, де зазначено, що ОСОБА_2М, відмовився від огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою технічного засобу, поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, відеозаписом подій 14.02.2018 року.

Цим доказам, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції було надано повну та обєктивну оцінку.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1