Справа № 344/2655/18
Провадження № 33/779/223/2018
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст.130 КУпАП,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2018 року о 00.22 год. водій ОСОБА_2 по вул. Північний Бульвар, 2-А в м. Івано-Франківську, в стані алкогольного спяніння, керував транспортним засобом Audi А 6, н.з. АТ 3773 ВС, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що дії працівників поліції щодо складання адміністративного протоколу були незаконними, оскільки грубо порушували встановлений порядок провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції, незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду справи, безпідставно розглянув справу за його відсутності , чим було порушено його право на захист.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції, незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду справи, безпідставно розглянуто справу за його відсутності, чим було порушено його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у звязку з сімейними обставинами не підлягає задоволенню, оскільки останній не надав жодних доказів на підтвердження вказаної причини та визнав такі дії останнього зловживанням правом на відкладення розгляду справи з метою затягування розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які повязані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

З матеріалів справи вбачається, що суд вперше призначив розгляд справи на 19.04.2018 року, а 18.04.2018 року ОСОБА_2 за допомогою електронних засобів звязку подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки в період з 15.04.2018 по 19.04.2018 року він буде перебувати за межами області у звязку з сімейними обставинами.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка ОСОБА_2 протягом розгляду справи в суді першої інстанції не давали суду правових підстав визнати факт зловживання ним правом на відкладення розгляду справи та розглянути справу без його участі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції були проігноровані , оскільки суд першої інстанції, пославшись на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №046691 від 17.02.2018 року, актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів «Драгер Alcotest 6820», письмовими поясненнями, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності, не дослідив вказані докази та не звернув увагу на обставини, які свідчать про те, що вони не можуть бути визнані допустимими.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №046691 від 17.02.2018 року, вбачається, що 17.02.2018 року о 00.22 год. водій ОСОБА_2 по вул. Північний Бульвар, 2-А в м. Івано-Франківську, в стані алкогольного спяніння, керував транспортним засобом Audi А 6, н.з. АТ 3773 ВС. Огляд на стан спяніння у встановленому засконом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» Alcotest 6820 в присутності двох свідків.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зі змісту вказаного протоколу вбачається, що свідок ОСОБА_5 відмовився підписати вказаний протокол про адміністративне правопорушення.

Зі змісту долучених до вказаного протоколу письмових пояснень вказаного свідка вбачається, що він також відмовився підписати вказані пояснення(а.с.6).

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обовязки , мати захисника та інші.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст.ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про те, що копія протоколу про адміністративне правопорушення була вручена ОСОБА_2

Обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був предявлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обовязок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та ознайомлення зі змістом протоколу є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №046691 від 17.02.2018 року відсутні дані проте, що ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав його копію, що свідчить про істотне порушення права на захист.

Враховуючи стадію на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для повернення протоколу для його належного оформлення та забезпечення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Апеляційний суд вважає, що невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та відсутність даних про розяснення їй змісту протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про істотне порушення права на захист і є безумовною підставою для скасування рішення про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

До вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення долучено роздруковану квитанцію про результат проведення тесту на приладі «Драгер» від 17.02.2018 року (а.с.3), з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння, результат алкоголю в крові становить 0,80 проміле.

До протоколу про адміністративне правопорушення також долучено ОСОБА_5 огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому міститься відповідна графа, підпис в якій засвідчує, що особа, яка проходила огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного засобу повністю погодилась з встановленими результатами і не наполягає на проведенні огляду в медичному закладі.

Разом з тим, зі змісту вказаного ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 відмовився його підписати, що свідчить про те, що він не погодився з вказаним результатом огляду на стан алкогольного спяніння і працівники поліції за таких обставин мали правову підставу для направлення правопорушника на огляд до медичного закладу.

Однак, в порушення вимог ст.266 КУпАП працівники поліції, за відсутності згоди ОСОБА_2 з результатами огляду за допомогою спеціального технічного приладу, не направили його до закладу охорони здоровя на медичний огляд.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року де також наголошено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя, які затверджені управлінням охорони здоровя місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоровя проведення вказаного огляду заборонено.

Для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров'я, відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП та п.п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з його результатами; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Лише чітке дотримання вказаної вище процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння, свідчить про законні вимоги працівників поліції та обґрунтовані підстави проведення вказаного огляду.

Таким чином, під час апеляційного провадження встановлено грубе порушення працівниками поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, процедури проведення огляду на стан алкогольного спяніння, яка передбачена вимогами ст.266 КУпАП та п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно вказав в своїй постанові, що до адміністративної відповідальності притягається ОСОБА_6, хоча згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення та паспортними даними особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справжнє імя ОСОБА_2 ОСОБА_2 .

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вищевказана помилка носить технічний характер та є очевидною, що визнається ОСОБА_2, який оскаржує вказане рішення суду, як особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст.254 КУпАП не був вручений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу було розглянуто судом в порушення вимог ст. 268 КУпАП за відсутності вказаної особи, проведення огляду на стан алкогольного спяніння не відповідало вимогам ст.266 КУпАП, апеляційний суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведено і провадження підлягає закриттю.

Апеляційний суд вважає за необхідне, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом. Суддя: О.П. Васильєв