АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/199/2018 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілого ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою, ОСОБА_3 05 серпня 2016 року об 11 год. 50 хв., по

вул. В. Васильківська, 90 в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, при зміні напрямку руху, не витримала безпечну дистанцію руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого залишила місце ДТП, чим порушила п.п. 10.1, 13.1, 2.10(а) ПДР України, тобто вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи та правильності висновків про її винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, в той же час вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим в частині визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, просить в цій частині постанову скасувати та постановити нове рішення, яким провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо неї за ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Як вважає апелянт, ДТП сталася в результаті недотримання водієм ОСОБА_2 п. п. 10.1, 2.3(б) ПДР України, який при зміні напрямку руху вліво не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, проте суд, не забезпечивши всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи, необґрунтовано прийняв рішення про її винуватість за ст. 124 КУпАП.

Зокрема, апелянт ставить під сумнів допустимість доказів у провадженні, зокрема схеми місця ДТП, бо на ній відсутні позначення щодо наявності на цій ділянці дороги дорожніх знаків, світлофорів, перехресть з іншими вулицями, запаркованих транспортних засобів, в'їздів у двори, до того ж вказана схема була складена без її участі, а місце зіткнення транспортних засобів відображено виключно зі слів водія ОСОБА_2 і не відповідає дійсності. При цьому доопрацювання схеми ДТП на підставі постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року було здійснено без участі учасників ДТП.

Суд не звернув увагу, як зазначає апелянт, що відповідно до рапорту працівника поліції ОСОБА_2 викликав поліцію на місце пригоди приблизно через одну годину після ДТП, отже мав достатньо часу для зміни дорожньої обстановки та в подальшому надав неправдиві відомості щодо обставин ДТП, які було покладено в основу прийнятого судового рішення, а її пояснення безпідставно залишені судом поза увагою.

Також стверджує, що залишила місце ДТП, оскільки ОСОБА_2 на той час просив не викликати патрульну поліцію, так як у салоні його авто на момент зіткнення перебувала дитина.

Одночасно ОСОБА_3 порушила питання про поновлення строку на оскарження судового рішення від 24 січня 2017 року, як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що вона не була належним чином повідомлена про час і дату розгляду справи в суді, а копію постанови отримала лише 20 лютого 2017 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Андрієвською О.В. пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 на підтримку апеляційних вимог, заперечення ОСОБА_2 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга

ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_4 дослідив її матеріали, проаналізувавши які, повно та всебічно з'ясував обставини, що призвели до виникнення ДТП внаслідок порушення ПДР України водієм ОСОБА_3, яка в подальшому залишила місце пригоди, отже дійшов правильного висновку про наявність в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Висновок судді місцевого суду в постанові про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.10(а) апелянтом не оспорюється, а тому не є предметом апеляційної перевірки.

Між тим, висновок про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. п. 10.1, 13.1 ПДР України, зокрема про те, що вона 05 серпня 2018 року об 11 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Мітсубісі Лансер», державний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вул. В. Васильківська, 90 в м. Києві, при зміні напрямку руху не дотримала безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Фольсваген», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, а саме даних, викладених: в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі місця ДТП, поясненнях водія ОСОБА_2, а також світлинах з місця ДТП.

Доводи апелянта про те, що ДТП сталася в результаті недотримання водієм ОСОБА_2 п. п. 10.1, 2.3(б) ПДР України, який при зміні напрямку руху вліво не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого і відбулось зіткнення транспортних засобів є непереконливими, оскільки відразу ж після ДТП ОСОБА_2 надав послідовні пояснення щодо її обставин, які вказують на винуватість ОСОБА_3, отже суддя місцевого суду обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, в той же час водій ОСОБА_3, яка заперечує порушення будь-яких ПДР України в тій дорожній ситуації, залишила місце ДТП. До її ж пояснень в частині певної домовленості після ДТП з водієм ОСОБА_2 про вирішення питання щодо відновлення автомобілів у позасудовому порядку, визнання водієм ОСОБА_2 на місці події своєї провини у порушенні ПДР України та щодо його прохання не викликати поліцейських, на що вона погодилася і саме після цього залишила місце ДТП, суд відноситься критично, оскільки такі пояснення не підтверджені жодними доказами та спростовуються ОСОБА_2, який не заперечував, що після зіткнення ОСОБА_3 зупинила свій автомобіль, спілкувалася з ним протягом незначного часу та поїхала з місця події, повідомивши, що поспішає.

Що стосується схеми місця ДТП, то вона була складена без участі апелянта, оскільки ОСОБА_5 залишила місце події. Між тим, у вказаній схемі зафіксовано кінцеве положення автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 і такі відомості узгоджуються із зафіксованими на представлених ОСОБА_5 світлинах. У схемі місця ДТП також зазначено пошкодження транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 та в цілому в ній достатньо інформації, з огляду на механізм ДТП, для прийняття відповідного рішення в сукупності з іншими доказами у справі. При цьому, додаткова схема місця ДТП не містить таких даних, які б суперечили іншим матеріалам провадження, а доводи апелянта про те, що водій ОСОБА_2 змінив дорожню обстановку, самостійно визначив місце зіткнення автомобілів, яке не відповідає дійсності, є лише припущенням, оскільки не ґрунтується на будь-яких фактичних даних. Отже, у суду відсутні підстави вважати недостовірним доказом у справі схему місця ДТП.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, за клопотанням ОСОБА_5 в судовому засіданні був досліджений висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6405/1519/17-52 від 27 жовтня 2017 року. Зазначена експертиза була призначена судом на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2, в якій провадження закрито за відсутністю складу правопорушення.

Із висновку слідує, що експертним шляхом на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в оригіналах знаходяться в провадженні щодо ОСОБА_5, було встановлено, що в момент первинного контакту поздовжні геометричні вісі обох транспортних засобів знаходились під незначним гострим кутом (близьким до паралельного) розкритим проти годинникової стрілки відносно повздовжньої вісі автомобіля «Мітсубісі Лансер»; вказаний механізм зближення обома водіями автомобілів на момент зіткнення не суперечить встановленому механізму первинного їх контактування і може вважатися спроможним з технічної точки зору, однак швидкість руху автомобіля «Мітсубісі Лансер» в момент первинного контакту із автомобілем &q?ля;Фольксваген Пасат&q? м; була більшою, тому пояснення водія ОСОБА_3 в частині того, що автомобіль &q?у ;Фольксваген Пасат&q?іє; на значно більшій швидкості перелаштувався з третьої смуги руху у її смугу руху суперечать наявним слідам механічного пошкодження транспортних засобів, отже є технічно неспроможними.

Далі у висновку наведено два варіанти розвитку пригоди окремо, на які вказали водії, з огляду на неможливість з технічної точки зору підтвердити або спростувати один із варіантів даної пригоди.

Указаний висновок експертизи не доводить тверджень ОСОБА_3 щодо порушенням ПДР України водієм ОСОБА_2, водночас він ставить під сумнів правдивість пояснень самої ОСОБА_3 щодо повідомленого нею механізму ДТП, а, з огляду на те, що ОСОБА_3 залишила місце ДТП, при тому, що ОСОБА_2 як в своїх первинних поясненнях на місці події, так і в подальшому в судах, не змінював жодних відомостей щодо обставин ДТП і такі пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі, слід визнати, що всі доводи апелянта про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставними, отже судове рішення про її винуватість у вчиненні зазначеного правопорушення, як постановлене з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, є законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко