АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/486/2018 Постанова винесена суддею Майбоженко А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Столбове Джанкойського району АР Крим, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 28 липня 2017 року о 22 год. 40 хв. по пр. Героїв Сталінграду, 2 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, у присутності двох свідків, за допомогою приладу алкотест «DRAGER TECT», в результаті чого було виявлено алкоголь в кількості 1,77 ‰, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без дотримання вимог закону про об'єктивне та всебічне дослідження всіх обставин справи, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що автомобілем він не керував, а знаходився в припаркованому автомобілі, коли з'явилися працівники поліції. Між тим, в постанові суддя зазначила, що його вина доказана постановою поліції про те, що він їхав на автомобілі з несправностями, однак, дана постанова складена тим самим поліцейським, який склав на нього протокол по ст. 130 КУпАП, тому пояснення працівників поліції, що він рухався на автомобілі, а не стояв, є сумнівними, але суддя приймає їх як правду та вважає це доведеним.

Зокрема зазначає, що того дня він був в гостях у знайомої, і так як збирався залишитись у неї на ніч, випив шампанського, але посварившись з дівчиною, повернувся до свого припаркованого автомобіля та розуміючи, що випив, вирішував що робити - або подзвонити товаришу, який живе неподалік, або викликати послугу «драйвер». Але через 20 хвилин до нього під'їхали патрульні, які перевірили документи, а потім запропонували пройти алкотестер, який явно був несправним, так як постійно відключався та показував різні значення. Він просив відвезти його до лікаря для належного огляду та освідування, але працівники поліції йому відмовили, посилаючись на те, що вони поспішають на інший виклик, і всі його заперечення були проігноровані. Потім його попросили записати в протоколі, що він начебто частково визнає свою вину, в іншому випадку погрожували не видати тимчасове водійське посвідчення, а автомобіль забрати на штрафмайданчик. Після цього, патрульні зупинили двох свідків та дали їм на підпис завчасно підготовлені бланки пояснень, але ці свідки не бачили, щоб він керував автомобілем.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що він керував автомобілем в нетверезому стані, а сам по собі протокол не може бути доказом, так як викладався інспектором по його волі та фантазії. До того ж, протокол в частині керування ним автомобілем нічим не підтверджується.

Крім того, був порушений міжкалібровочний інтервал алкотестера, передбачений виробником, так як згідно стрічки-роздруківки алкотестера Drager Alcotest 6810, остання калібровка прибору проводилась 25.11.16, а дата освідування 28.07.17. При цьому, відповідно до офіційної інструкції виробника прибору, міжкалібровочний інтервал пристрою складає 6 місяців. Поряд з цим, дрейф чуткості складає 0,6 проміле в місяць, тобто ніщо не зможе спростувати, що на момент його зупинки інспекторами поліції показання приладу не спотворювались, а тому результати заміру не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу доказів події і його вини.

А, щодо того, що він не заперечував проти некаліброваності прибору одразу, то це не свідчить про визнання ним своєї вини, як про це зазначила суддя у рішенні, оскільки на момент огляду він автомобілем не керував вже деякий час, тому вважаючи себе пішоходом, не зобов'язаний був висловлювати в чомусь незгоду, вимагати їхати до лікаря та інше, до того ж пішохід має право бути нетверезим.

Також звертає увагу, що працівники поліції навіть не відсторонили його від керування, а відпустили їхати далі, що непрямо доводить його реальну, моторну тверезість, та те, що він нікуди не їхав, а був в припаркованому автомобілі. При цьому, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження відсторонення його від керування.

Щодо показань свідків, то вони взагалі відсутні, насправді вони просто підписали те, що їм надали, а самі нічого не бачили.

Також адмінматеріал не містить ніяких даних про повторність правопорушення за ст. 130 КУпАП, в ньому відсутня виписка з бази даних правопорушень.

Крім того, що стосується відео, яке поліцейські просто так принесли в суд, то, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1, відео, що знаходиться на сервері чи відеореєстраторі є службовою інформацією та може надаватись третім особам виключно на підставі ухвали суду, що набрала законної сили, щодо надання у розпорядження суду фрагменту відеозапису. Проте ніякої ухвали суд не виносив, а тому такі дії поліцейських в даному випадку є незаконними.

Таким чином, на думку апелянта, невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону робить неможливим прийняти по справі законного та обґрунтованого рішення, а тому без усунення вказаних недоліків розгляд справи неможливий.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Захаренкова Д.О., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2, який частково визнав свою провину;роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 1,77 ‰, та містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_2 було виявлено 1,77 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_2, яким він засвідчив, що з результатами згоден.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме те, що він, не погодившись з результатами огляду на приладі «Драгер», який на його думку був не справний, оскільки постійно відключався та показував різні значення, просив відвезти його до лікаря в медичний заклад для належного огляду та освідування, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що працівники поліції поспішали на інший виклик, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_2, а також поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду інспектора поліції Захаренкова Д.О., які свідчать про те, що ОСОБА_2 проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння добровільно, в присутності свідків, при цьому особисто розпечатував мундштук та перед тим як проходити тест переконався, що на приладі показники дорівнюють нулю, потім почав видихати в «Драгер», але так як він неправильно видихав, то довелось зробити декілька спроб, при цьому прилад не фіксував ніяких показників, та, коли він все ж таки правильно видихнув, показники тесту показали 1,77 ‰, між тим ОСОБА_2 будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як і намір пройти такий огляд в медичному закладі, та при цьому вказав на вживання ним в той вечір лише двох бокалів шампанського, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі у зв'язку із недовірою щодо правдивості показників приладу «Драгер» вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування показників приладу «Драгер», виявлених у нього під час огляду на стан алкогольного сп'яніння, не надано.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо доводів апелянта про те, що з останньої повірки приладу «Драгер Алкотест 6810» на день проходження ним огляду пройшло більше ніж шість місяців, внаслідок чого показання приладу могли спотворюватись а тому результати заміру не можуть бути прийняті до уваги, то, відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, зокрема - приладу «Драгер Алкотест 6810», міжповірочний інтервал приладу становить один рік.

При цьому, як вбачається з роздрукованого результату приладу «Драгер Алкотест 6810», за допомогою якого ОСОБА_2 проходив огляд, останнє калібрування приладу проводилось 25.11.2016 року, а ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння 28.07.2017 року, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Драгер Алкотест 6810», а відтак підстави для визнання його результатів недійними відсутні.

Твердження ж апелянта про те, щовін автомобілем не керував, а коли до нього під'їхали працівники поліції, то лише знаходився в припаркованому автомобілі та заряджав мобільний телефон, щоб викликати або товариша, або драйвера, оскільки в той вечір, не збираючись більше сідати за кермо, випив трохи шампанського, а у протоколі вказав про часткове визнання ним своєї вини на прохання працівників поліції, які погрожували не видати тимчасове водійське посвідчення та забрати автомобіль на штрафмайданчик, є безпідставними та спростовуються поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду інспектора поліції Захаренкова Д.О., котрий пояснив, що під час патрулювання ними було виявлено автомобіль «Фольксваген Таурек», який рухався з порушеннями ПДР, тобто без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, і на їх вимогу не зупинився, тому в ході переслідування вони наздогнали даний автомобіль на пр. Героїв Сталінграду, 2, за кермом автомобіля знаходився саме ОСОБА_2, який мав явні ознаки алкогольного сп'яніння та підтвердив, що нещодавно трохи вжив алкогольні напої, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП та винесено постанову про накладення стягнення у виді штрафу, який ОСОБА_2 було сплачено без будь-яких заперечень (а.с. 37), а також складено і протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, про те, що перед складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 керував автомобілем свідчать дані постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №85273 від 28.07.2017 року, за якою ОСОБА_2 28.07.2017 року керував транспортним засобом «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1, що має несправності, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, за яке він був підданий штрафу у розмірі 340 грн., котрий був ним сплачений 22.08.2017 року.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення як за ст. 121 КУпАП, так і за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Щодо посилань апелянта на те, що поліцейськими не було відсторонено його від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.9 (а) ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується тієї обставини, що працівниками поліції не було долучено до справи письмових показань свідків, то це не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки, як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння на приладі «Драгер» відбувався у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які своїми підписами в протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів засвідчили, що огляд ОСОБА_2 на приладі «Драгер» проводився у встановленому законом порядку, і у ОСОБА_2 було виявлено 1,77 ‰ алкоголю.

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і посилання ОСОБА_2 щодо незаконності надання працівниками поліції відеозапису суду першої інстанції без відповідної ухвали суду, оскільки, відповідно до Розділу 5 пункту 5.4 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (ведеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції 03.02.2016 №100, відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейських можуть надаватися на офіційні запити судових органів.

А, як свідчать матеріали справи, саме на офіційний запит суду першої інстанції Управлінням патрульної поліції у м. Києві було надано відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції щодо обставин затримання ОСОБА_2 28.07.2017 року та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 25, 31, 32).

Щодо доводів ОСОБА_2 про відсутність в справі даних про повторність правопорушення за ст. 130 КУпАП, то останнє жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, який розглядає справу виключно в межах складеного протоколу, а такий щодо ОСОБА_2 був складений за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34, 35 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2,врахував характер вчиненого правопорушення, його особу, відношення до вчиненого, обставини, що пом'якшують та обтяжують його відповідальність і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.