печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року суддя Печерського районного суду м. Києва Карабань В.М., за участю прокурора Килівника Я.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової прокуратури Київського гарнізону, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, громадянство України, фрезерувальника ремонтної майстерні експлуатаційного відділу військової частини НОМЕР_1 ,паспорт серії НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 172-11КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.03.2018 року відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 на посаді фрезерувальника ремонтної майстерні експлуатаційного відділу військової частини НОМЕР_1 з 19.03.2018.

Також, ст. 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачає, що внутрішній порядок досягається глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцем обов`язків, визначених законами України та військовими статутами Збройних Сил України, чіткою організацією бойової підготовки, зразковим бойовим чергуванням, неухильним виконанням розпорядку дня, а ст. 49 передбачає, що військовослужбовці повинні бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь.

Згідно вимог ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України за вчиненняа дміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Приписами ст. 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Натомість солдат ОСОБА_1 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення адміністративного правопорушення противстановленого порядку несення військової служби, яке виразилось у самовільному залишенні місця несення служби протягом 13-17.04.2018.

Встановлено, що 13.04.2018 ОСОБА_1 було направлено на ВЛК до Національного військового медичного клінічного центру «Головний військовий клінічній госпіталь». Під час проходження ВЛК ним було вирішено покинути місце служби у зв`язку з тим, що йому пройшовши обстеження лікарів йому було виписано висновок військово-лікарської комісії з діагнозом придатний до військової служби, а оскільки останній проходити військову службу не бажав, ним було вирішено самовільно залишити місце служби.

Солдат ОСОБА_1 під час надання пояснень щодо обставинскоєння ним адміністративного правопорушення підтвердив факт самовільного залишення місця служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, щонастає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крімцільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україн іабо в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 особливий період період функціонуваннян аціональної економіки, органів державної влади, інших державних оргадів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісностіУкраїни, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україніабо в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас, законодавець надає визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, середіншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати мирного часу (оголошення якої дає підстави для закінчення особливого періоду).

Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення президента України про демобілізацію.

Таким чином, солдат ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи мисно, протиправно, всупереч інтересам служби, в порушенняв имог своїх статутних обов`язків, 13.04.2018 самовільно повторно залишив місце служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся і підтвердив факт самовільного залишення місця служби.

Окрім пояснень ОСОБА_1 його винуватість повністю підтверджується доказами, наявними у справі і дослідженими в суді, а саме: матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби.

При обранні виду адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставина, що пом`якшує відповідальність правопорушника є його щире розкаяння.

Обтяжуючих відповідальність обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Враховуючи те, що адміністративнес тягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративнеправопорушення, з метою дотриманнязаконівУкраїни, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, щонеобхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у виглядіарешту з утриманням на гауптвахті.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягненняс удовий збір у справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За викладеним, керуючись ст. ст. 172-20, 252, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнативинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 7 (сім) діб.

Постан ова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя: В.М. Карабань