АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/554/18 Головуючий у І-й інстанції - Юшков М.М.
Справа № 204/1186/18 Головуючий в ІІ інстанції - Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі: судді Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винуватим та на нього накладено стягнення за те, що він 10 лютого 2018 року о 23 годині 30 хвилин, в м.Дніпрі по вул. Новокримській, біля буд. 5, водій ОСОБА_1, керував автомобілем «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги матеріального та процесуального закону. Зазначає, що в справі відсутні докази керування ним транспортного засобу, він не керував автомобілем і працівники поліції його не зупиняли. Факт руху автомобіля також не підтверджується відеозаписом. ОСОБА_1 не перебував в стані наркотичного сп'яніння, тому у поліцейських не було підстав для направлення його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння. На його думку, відеофіксація з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом, оскільки витребувані судом за власною ініціативою і надані матеріали з нагрудної камери інспектора Кускова М.В., а не ОСОБА_3 як затребував суд. Стверджує, що порушена процедура огляду водія на стан сп'яніння, зокрема, йому не запропонували пройти огляд на місці зупинки. Також посилається на те, що пояснення свідка ОСОБА_4 не може бути доказом, у зв'язку з тим, що він є колишнім працівником міліції. З тих же підстав його не можна було залучати в якості свідка при складанні протоколу.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим і повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, рапортом співробітника поліції ОСОБА_7, а також відеозаписом з нагрудної камери співробітника поліції.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він не керував транспортним засобом, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_8, який пояснив, що вони сіли до автомобіля ОСОБА_1 на якому виїхали з двору та проїхали приблизно 150 метрів до магазину. Приблизно через хвилину до них підійшли працівники поліції.

Вказані показання свідка узгоджуються з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції Кускова на якому зафіксовані пояснення ОСОБА_1, який пояснює що перегнав автомобіль з двору будинку, оскільки не міг її замкнути.

Апеляційний суд враховує роз'яснення щодо однакового застосування норм законодавства, які викладені в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 N 14, згідно яких для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду в суді першої інстанції і з такими висновками погоджується апеляційний суд, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними і являють собою спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту ІІ Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735 (Далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 12 Розділу ІІ передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

В пункті 4 розділу I цієї Інструкції передбачені ознаки наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якими є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського об'єктивно підтверджується ознака сп'яніння ОСОБА_1 - сповільненість мови.

Таким чином, саме інспектор поліції наділений повноваженнями встановлювати ознаки відповідного сп'яніння і приймати рішення, у випадку наявності ознаки наркотичного сп'яніння, про направлення цієї особи до найближчого закладу охорони здоров'я.

При цьому, відповідно до вказаної Інструкції (пункт 12 Розділу ІІ) у разі виявлення ознак наркотичного сп'яніння поліцейський саме направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_9 та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось відвезти його до закладу охорони здоров'я, однак останній відмовився і самостійно такий огляд не пройшов.

Факт відмови в проходженні огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я ОСОБА_1 не оспорює в апеляційній скарзі та підтвердив в судовому засіданні.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є неприйнятні.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності залучення в якості свідка гр. ОСОБА_4 з тих підстав, що він є колишнім працівником міліції (пенсіонером МВС), апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки відповідно до абз. 2 п. 6 Розділу ІІ Інструкції не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Встановлено, що гр. ОСОБА_4 на момент складення протоколу вже не працював працівником поліції. Крім того, щодо його неупередженості не виникає сумнівів, оскільки він розкрив той факт, що є пенсіонером МВС, а його показання повністю узгоджується з показаннями інших свідків та з іншими доказами у справі.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Істотних суперечностей в доказах, які б могли вплинути на правильність встановлених фактичних обставин справи або на доведеність вини ОСОБА_1, не виявлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун