Справа №589/5062/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/250/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 589/5062/17 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року, за якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки суддею безпідставно здійснено розгляд справи у його відсутність, чим допущено порушення його права на захист і як доказ враховано медичний висновок лікаря, який отриманий з порушенням відповідної процедури, яка прямо вказує, що для визначення стану спяніння мають досліджуватися відібрані зразки біологічного середовища, до яких віднесено: слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров. Однак жодного відбору зразків не було, а замість цього мало місце продування невідомого приладу.

Постановою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2018 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 18.12.2017 близько 23 год. 20 хв. в м. Шостка по вул. Знаменська в районі будинку № 3 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч.1 ст.285 КУпАП), а згідно ч.2 ст.294 КУпАП вона може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 перебував поза межами України, не був присутнім при розгляді справи та оголошенні суддею своєї постанови, копію судового рішення фактично отримав лише 16.05.2018, а тому, зважаючи на те, що він не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження даного рішення судді підлягає поновленню, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 523169 від 18.12.2017, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судових засіданнях доказах, як в судах першої, так і апеляційної інстанціях.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- показаннями в апеляційному суді працівника поліції свідка ОСОБА_4, згідно яких ОСОБА_3 самостійно і без будь-якого тиску виклав письмові пояснення в протоколі, який було складено у його безпосередній присутності;

- показаннями в апеляційному суді лікаря Шосткинської ЦРЛ свідка ОСОБА_5, згідно яких останній здійснював медичний огляд водія ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння. ОСОБА_3 без будь-яких проблем погодився продути їхній прилад «Алкон», який показав результат 1,7 ‰ алкоголю у видихуваному повітрі. При цьому незгоди з його результатами водій не висловлював, зразки біологічного середовища здати не забажав, а тому вони не відбиралися;

- показаннями в апеляційному суді фельдшера Шосткинської ЦРЛ свідка ОСОБА_6, який надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_5;

- власноручними письмовими поясненнями ОСОБА_3 у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно яких останній підтвердив факт вживання ним перед тим як сідати за кермо автомобіля алкоголю;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, згідно яких водій ОСОБА_3 в їх присутності підтвердив факт вживання алкоголю. Крім того, саме у їх присутності було складено протокол відносно водія та розяснено його права;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2017 відносно ОСОБА_3, згідно якого встановлений факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння. Зі змістом протоколу ОСОБА_3 ознайомився, про що свідчать його підпис, ініціали та дата.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у постанові судді.

Вказані вище показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Той факт, що у ОСОБА_3 не відбиралися зразки біологічного середовища, до яких віднесено: слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров, не свідчить про порушення працівниками закладу охорони здоровя порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення установленого порядку огляду на стан сп'яніння, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Зазначені вище положення законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду чітко передбачають межі повноважень службових осіб, які здійснюють такий огляд, їх права і обовязки, які на думку апеляційного суду були дотримані у повному обсязі.

Що стосується підстав, за яких огляд на стан сп'яніння визнається недійсним, то вони чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією захисту особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому доводи його апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

Твердження ОСОБА_3 про порушення суддею суду першої інстанції його права на захист через неповідомлення про час і місце розгляду справи в суді та розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 надійшов до суду першої інстанції 21.12.2017 і його розгляд був призначений суддею на 26.01.2018, про що ОСОБА_3 повідомлявся в установленому законом порядку, однак конверт з повісткою повернувся без вручення, тоді суддею розгляд відкладався на 14.02.2018 і на 16.03.2018, про що свідчить направлені відповідні повістки, які також поверталися без вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, будучи обізнаним про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та медичний висновок, знаючи про час і місце розгляду справи 28.12.2017, визначений у протоколі про адміністративне правопорушення, 25.12.2017 ОСОБА_3 залишив межі України і повернувся лише 28.04.2018. При цьому, ОСОБА_3 ще перебував на території України, коли справа надійшла до суду, тобто станом на 21.12.2017, однак не скористався наданим йому правом звернутися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи та/чи здійснити представництво своїх прав і законних інтересів у встановлений законом спосіб через адвоката (ст.ст.268 і 271 КУпАП).

Таким чином, зважаючи на вказані вище обставини, висновок судді суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 є цілком виправданим і обґрунтованим, оскільки останній у передбачений законом спосіб був сповіщений про місце та час розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що узгоджується з положенням ст.268 КУпАП.

Враховуючи вказану вище процесуальну поведінку ОСОБА_3, яка полягала у повному ігноруванні судового розгляду, усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції не були порушені процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_3, в тому числі і право на захист.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою» (рішення від 12.07.2001 у справі «ОСОБА_7 Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98).

В іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Слід зауважити, що необґрунтоване зволікання з боку судді суду першої інстанції у розгляді даної справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п.7 ст.247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

У звязку з цим, протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку з іншими доказами, дослідженими в апеляційному суді, є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2018.

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.