АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/493/2018 Постанова винесена суддею Мартиновим Є.О.
Категорія: ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю прокурора Онищенка А.В., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника Кваши М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Луговики Поліського району Київської області, громадянина України, з вищоюосвітою, одруженого, працюючого директором Українського центру оцінювання якості освіти, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою, суд розглянув протоколи про адміністративне правопорушення №7 та №8 від 27 лютого 2017 року, за якими ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», та обіймаючи посаду директора Українського центру оцінювання якості освіти, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Володимира Винниченка, 5, порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив Міністерство освіти і науки України про наявність у нього реального конфлікту інтересів (суперечності між його приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, як посадової особи юридичної особи публічного права) та наказом №468о/с від 02 листопада 2015 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_4.» призначив на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_4, яка є його дружиною.

Крім того, ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», та обіймаючи посаду директора Українського центру оцінювання якості освіти, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Володимира Винниченка, 5, порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив Міністерство освіти і науки України про наявність у нього реального конфлікту інтересів (суперечності між його приватним інтересом та своїми службовими повноваженнями, як посадової особи юридичної особи публічного права) та наказом №21о/с від 01 лютого 2016 року «Про переведення ОСОБА_4» перевів провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_4, яка є його дружиною, на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необгрунтованою, а також такою, що суперечить фактичним обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що будь-який приватний інтерес у розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» при підписанні наказів про прийняття на роботу ОСОБА_4 та переведенні її на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу у нього був відсутній, а при прийнятті вказаних рішень він керувався винятково інтересами держави та Українського центру оцінювання якості освіти, що підтверджено належними і допустимими доказами, які судом першої інстанції до уваги взято не було.

Зокрема, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_4 має необхідні освіту, кваліфікацію і досвід роботи, що підтверджується даними її трудової книжки, і до працевлаштування в Українському центрі оцінювання якості освіти вона не була безробітною, а працювала заступником начальника управління освіти і науки Броварської міської ради, та її заробітна плата в Українському центрі оцінювання якості освіти була меншою, ніж на попередньому місці роботи. Прав інших осіб, у зв'язку з переходом ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку, не було порушено, оскільки вказана вакансія існувала з грудня 2014 року.

Щодо переведення ОСОБА_4 на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти на підставі наказу №21о/с від 01 лютого 2016 року апелянт вказує, що у зв'язку із запровадженням нової структури Українського центру оцінювання якості освіти і об'єднанням технологічного відділу та відділу логістики і зв'язку в організаційно-технологічний відділ з організацією його роботи у двох територіально розділених приміщеннях, виникла необхідність у введенні до штатного розпису посади заступника начальника організаційно-технологічного відділу. ОСОБА_4 відповідала всім професійним та кваліфікаційним вимогам для цієї посади, а інших осіб, які могли б обійняти її в Українському центрі оцінювання якості освіти на той момент не було. З огляду на те, що із зміною посади у ОСОБА_4 розширилось коло її повноважень та зріс рівень відповідальності, підвищення її заробітної плати відповідало ст. 94 КЗпП України та було значно меншим, ніж зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому судом не взято до уваги, що при прийнятті відповідного наказу він не мав альтернативного вибору між іншою кандидатурою, з якою він не був пов'язаний родинним зв'язком.

Водночас, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідні накази про призначення ОСОБА_4 на посаду та про її переведення були погоджені іншими посадовими особами Українського центру оцінювання якості освіти, в тому числі юрисконсультом установи, у відповідності з діючою в Українському центрі Інструкцією про діловодство.

Таким чином, вважає, що реальний конфлікт інтересів при прийнятті відповідних управлінських рішень у нього був відсутній.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Кваши М.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 02 листопада 2015 року директором Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_2 було підписано наказ №468 о/с про призначення його дружини - ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти. 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 було підписано наказ №21о/с про переведення його дружини - ОСОБА_4 з посади провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти.

При цьому, з наявних у справі доказів вбачається, що до призначення на посаду провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_4 працювала та на цю посаду була переведена з посади заступника начальника управління освіти і науки Броварської міської ради.

Відповідно до довідки про заробітну плату та інші доходи Управління освіти і науки Броварської міської ради, заробітна плата ОСОБА_4 на посаді заступника начальника управління освіти і науки Броварської міської ради складала: 4374, 07 грн. у серпні 2015 року, 4393, 00 грн. у вересні 2015 року та 3746 у жовтні 2015 року.

Згідно ж з довідкою Українського центру оцінювання якості освіти від 10.03.2017 року, заробітна плата ОСОБА_4 на посаді провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку у листопаді 2015 року склала 3642, 86 грн., тобто була меншою, ніж на попередньому місці роботи.

Також Правилами внутрішнього трудового розпорядку Українського центру оцінювання якості освіти передбачено позмінний графік робочого часу для працівників відділу логістики і зв'язку, у якому з листопада 2015 року працювала ОСОБА_4

Відповідно ж до пояснень ОСОБА_2 та допитаної в якості свідка в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, вказаний відділ розміщується у приміщеннях виробничого призначення, що є більш некомфортним і свідчить в даному випадку про істотне погіршення умов праці ОСОБА_4 порівняно із Управлінням освіти і науки Броварської міської ради.

Отже, обставини, з якими у протоколах про адміністративне правопорушення пов'язується наявність у ОСОБА_2 при призначенні ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку Українського центру оцінювання якості освіти та її переведенні на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти приватного інтересу - у виді бажання працевлаштувати свою дружину та просунути її по службі, що, внаслідок усвідомлення ним того, що його дружина буде працевлаштована та матиме більшу заробітну плату, не могло не вплинути на прийняття ним відповідного рішення, матеріалами справи не підтверджується, а є в даному випадку виключно припущеннями.

При цьому в матеріалах справи не міститься інформації і про те, що на момент призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку, чи переведення її на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти, були інші особи, які б могли бути призначені на ці посади і відповідно, що у ОСОБА_2 був альтернативний вибір щодо особи, з якою він не був пов'язаний родинними зв'язками, але він надав перевагу саме своїй дружині, що лише в цьому випадку могло б вказувати на реальний конфлікт інтересів.

В той же час, будучи допитаним, в т.ч. і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 категорично заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень та пояснив, що призначенню його на посаду директора Українського центру оцінювання якості освіти передували події, що негативно вплинули на систему зовнішнього незалежного оцінювання та поставили під сумнів спроможність Українського центру оцінювання якості освіти організувати проведення зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році. Головними причинами цього були: вилучення правоохоронними органами в рамках розслідування кримінальної справи програмно-апаратного комплексу, баз даних; відсутність технічної та експлуатаційної документації на інформаційно-телекомунікаційну систему; відсторонення від виконання обов'язків або звільнення фахівців з критично важливим досвідом створення та забезпечення функціонування організаційно-технологічних систем зовнішнього незалежного оцінювання; деморалізований стан колективів Українського та регіональних центрів оцінювання якості освіти; втрата часу на підготовку до проведення зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році; відсутність коштів у державному бюджеті на виконання додаткових обсягів робіт щодо відновлення працездатності системи УЦОЯО. Таким чином для забезпечення проведення оцінювання у 2016 році перш за все необхідно було вирішити кадрове питання. В цей період часу надійшла пропозиція заступника директора Центру ОСОБА_6 про повернення на роботу до Центру ОСОБА_4, яка раніше працювала в Центрі і мала відповідний досвід та навики роботи. Про варіанти вирішення кадрових проблем в Центрі, у тому числі шляхом призначення на відповідні посади його дружини ОСОБА_4, та пов'язані із цим конфлікти інтересів (потенційні) ним було повідомлено безпосереднього керівника в Міністерстві освіти і науки України - першого заступника Міністра ОСОБА_5 При аналізі ситуації Міністерством освіти і науки України ознак реального конфлікту інтересів в цій ситуації не було виявлено, оскільки не вбачалася суперечність між службовими повноваженнями та приватними інтересами, не виявлено приватних інтересів, що впливали б на об'єктивність прийнятого рішення, та надано згоду на призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста, а в подальшому на її переведення на посаду заступника начальника відділу. Тому звинувачення щодо наявності в нього реального конфлікту інтересів під час призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку та в подальшому переведення на посаду заступника начальника заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти є безпідставними.

Такі пояснення ОСОБА_2 про фактичне вжиття ним заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів та прийняття рішень про призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку та в подальшому переведення на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти за відсутності реального конфлікту інтересів об'єктивно підтверджуються іншими дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка з березня 2014 року по серпень 2016 року працювала першим заступником Міністра освіти і науки України, пояснила, що ОСОБА_2 був призначений на посаду директора Українського центру оцінювання якості освіти у жовтні 2015 року. На той час загальний стан організації діяльності Українського центру оцінювання якості освіти та його спроможність до проведення зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році були низькими, у тому числі у зв'язку з проблемами у кадровому забезпеченні. Про варіанти вирішення кадрових питань в Українському центрі оцінювання якості освіти, у тому числі шляхом призначення та подальшого переведення на відповідні посади дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_4, і пов'язані із цим потенційні конфлікти інтересів ОСОБА_2 повідомляв її особисто перед прийняттям відповідних управлінських рішень. При аналізі нею ситуації ознак реального конфлікту інтересів виявлено не було. Зокрема, нею не вбачалася суперечність між службовими повноваженнями та приватними інтересами, і не було виявлено приватних інтересів, що впливали б на об'єктивність прийняття цих рішень, і такі її висновки були підтверджені і працівниками юридичного відділу Міністерства.

При цьому свідок вказала, що фахівців з відповідною кваліфікацією та досвідом роботи у Українському центрі оцінювання якості освіти існуючий ринок праці не пропонує, а їх підготовка в реальних умовах займає декілька років. В умовах кризи, яка була характерною для Центру наприкінці 2015 року - на початку 2016 року заповнення вакансій фахівцями, які вже мали досвід роботи в Центрі, було найоптимальнішим варіантом.

Свідок ОСОБА_6, яка працює заступником директора Українського центру оцінювання якості освіти, в суді апеляційної інстанції вказала, що під час обговорення питання щодо заповнення вакантних посад у структурних підрозділах Центру, нею було висловлено пропозицію про повернення до Центру ОСОБА_4, яка працювала на відповідних посадах у 2007-2013 рр., мала відповідний досвід та навики, на що ОСОБА_2 повідомив їй, що відповідне рішення може бути прийняте лише після узгодження з Міністерством освіти і науки України. Про те, що відбулось таке повідомлення, її було поінформовано наприкінці жовтня 2016 року. При зміні структури Українського центру оцінювання якості освіти у лютому 2016 року, після узгодження ОСОБА_2 відповідного рішення з Міністерством освіти і науки України, ОСОБА_4 було призначено на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу, до сфери відповідальності якого відносилася організація роботи частини колективу відділу, що територіально знаходився у м. Бровари.

За поясненнями свідка ОСОБА_7 - начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти в апеляційному суді, з приходом на роботу до Центру ОСОБА_4 відчутно знизилося навантаження, зокрема на нього, оскільки ОСОБА_4, маючи відповідний досвід та навики роботи виконувала поставлені завдання своєчасно та якісно. Після надходження йому у січні 2016 року пропозиції очолити організаційно-технологічний відділ, саме ним була зроблена пропозиція ОСОБА_4 перейти на посаду заступника начальника цього відділу.

Також і допитана в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 категорично заперечила отримання будь-яких переваг, преференцій в частині її роботи в Українському центрі оцінювання якості освіти, а також існування приватного інтересу, як в діях її чоловіка - ОСОБА_2, так і її власних. Прийняття пропозиції щодо переходу до Українського центру оцінювання якості освіти пояснила усвідомленням необхідності допомогти відновити повноцінну роботу Центру та повідомила про розуміння усіх ризиків для себе та ОСОБА_2 у разі невдачі у відновленні роботи Центру та належному проведенні зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році. Відповідні ризики, фізичне та моральне напруження впродовж всього періоду підготовки та проведення зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році нівелює будь-які приватні інтереси, які зазначаються у відповідних протоколах про адміністративні правопорушення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що наказ від 02.11.2015 року №468 о/с «Про прийняття на роботу ОСОБА_4.» погоджено заступниками директора ОСОБА_8, ОСОБА_9, головним бухгалтером ОСОБА_10, начальником відділу організаційно-кадрової роботи ОСОБА_11, а наказ від 01.02.2016 року №21 о/с «Про переведення ОСОБА_4.» погоджено заступниками директора ОСОБА_8, ОСОБА_6, головним бухгалтером ОСОБА_10, начальником відділу організаційно-кадрової роботи ОСОБА_11, юрисконсультом ОСОБА_12, у відповідності до діючої в Українському центрі Інструкції про діловодство.

Заява ОСОБА_4 про переведення на посаду погоджена начальником організаційно-технологічного відділу ОСОБА_7, заступником директора ОСОБА_6, і за розподілом повноважень, діяльність організаційно-технологічного відділу належить до компетенції саме заступника директора ОСОБА_6

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення не доводять наявності у ОСОБА_2 приватного інтересу та відповідно прийняття ним рішень про призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку та в подальшому переведення на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особи, і кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, слід встановити наявність обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Таким чином, обов'язковою ознакою конфлікту інтересів є наявність суперечностей між особистими інтересами та службовими повноваженнями особи, які можуть вплинути на прийняття рішення чи вчинення дій при виконанні особою службових повноважень.

При цьому, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суд звертає увагу на те, що, станом на дату прийняття наказу №468 о/с від 02.11.2015 року та наказу №21 о/с від 01.02.2016 року, ані Законом України «Про запобігання корупції», ані будь-яким іншим законодавчим актом не було встановлено порядку повідомлення безпосереднього керівника або органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення особи, яка діє в умовах реального конфлікту інтересів, з посади, про наявність такого конфлікту.

Водночас, як випливає із пояснень свідка ОСОБА_5, яка станом на 02.11.2015 та 01.02.2016 працювала у Міністерстві освіти і науки України на посаді першого заступника Міністра освіти і науки України та була безпосереднім керівником ОСОБА_2, перед призначенням ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики і зв'язку, а також перед переведенням її на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу, ОСОБА_2 повідомляв її про можливість прийняття таких рішень і жодних заперечень з боку Міністерства з цього приводу не надходило.

А отже, ОСОБА_2 повідомив про прийняття відповідних рішень уповноважений орган, що вказує і на відсутність у нього умислу на прийняття рішень про призначення ОСОБА_4 на посаду провідного спеціаліста відділу логістики та зв'язку та в подальшому переведення на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу Українського центру оцінювання якості освіти під впливом саме приватного інтересу, тобто в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні доказами спростовано твердження, зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення, щодо неповідомлення ОСОБА_2 Міністерства освіти і науки України про наявність реального конфлікту інтересів, який міг виникнути при призначенні та переведенні ОСОБА_4 на посади в Українському центрі оцінювання якості освіти.

Також суд звертає увагу, що у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, а лише та, яка фактично вплинула чи може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Об'єктивність прийняття рішення означає здатність розглянути питання, що є предметом вирішення, відсторонено, незважаючи на особисті уподобання, вигоду чи заборони, а також на обставини, що не стосуються предмета справи. Об'єктивність передбачає також сукупність неупередженості, чесності і незалежності суджень від ситуації, що можуть спровокувати конфлікт інтересів.

Під неупередженістю прийняття рішень розуміється прийняття їх на користь тієї або іншої сторони, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, а матеріалами справи не доведено, що родинні зв'язки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в даному випадку вплинули чи могли вплинути на об'єктивність чи неупередженість рішень про прийняття та переведення ОСОБА_4 на відповідні посади в Українському центрі оцінювання якості освіти.

Зокрема, не доведено наявність на момент прийняття рішень ОСОБА_2 кандидатур інших осіб, які могли бути призначені на ці посади і не були пов'язані із ним родинними зв'язками.

Водночас дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, апеляційний суд дійшов висновку, що підставою для підписання наказів і відповідно прийняття ОСОБА_4 на роботу та переведення її на посаду заступника начальника організаційно-технологічного відділу були винятково об'єктивні причини, в тому числі наявність у неї необхідного досвіду, практичних знань, навичок та вмінь, які сприяли нормалізації роботи Українського центру оцінювання якості освіти та проведення зовнішнього незалежного оцінювання у 2016 році на належному рівні.

Приватного інтересу ОСОБА_2 щодо призначення та переведення на посади в Українському центрі оцінювання якості освіти його дружини ОСОБА_4, так само як і альтернативних варіантів вирішення питань заміщення вакантних посад в Українському центрі оцінювання якості світи, судом не встановлено.

При цьому сам по собі факт призначення та переведення ОСОБА_4 не свідчить про наявність неупередженості чи необ'єктивності ОСОБА_2 при прийнятті таких рішень, адже, згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Крім того, правова природа будь-якого корупційного правопорушення визначається, виходячи зі змісту поняття корупції, наведеного в ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: корупційними визнаються лише ті неправомірні діяння, які спрямовані на задоволення корисливого або іншого особистого інтересу особи, зазначеної в частині першій статті 3 Закону, чи інтересу третіх осіб. За змістом цього закону обов'язковою ознакою, за якою неправомірні діяння осіб визнаються корупційними, є корисливий або інший особистий інтерес.

Проте, доказів того, що призначення чи переведення ОСОБА_4 на відповідні посади були здійснено з метою одержання неправомірної вигоди, як майнового, так і немайнового характеру, чи пропозиції або обіцянки такої вигоди для ОСОБА_2 або для інших осіб матеріали адміністративної справи також не містять.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є помилковим та судове рішення у справі не можна вважати законним і обґрунтованим.

Отже, постанова суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а апеляційна скарга ОСОБА_2 -задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.