Справа № 163/609/18 Провадження №33/773/310/18 Суддя в 1 інстанції: Павлусь О. С.
Категорія: ст.ст. 471, 472 МК УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

представника митниці ОСОБА_1,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу начальника Волинської митниці ДФС ОСОБА_3 на постанову судді Любомльського районного суду від 13 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, приватного підприємця, РНОКПП НОМЕР_1,

В С Т А Н О В И В :

Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнаний винним за ст.471 МК України і звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення.

Вилучену в порядку ст. 511 МК України валюту в розмірі 1500 Євро повернуто ОСОБА_2

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.472 МК України закрито, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, слідуючи 17.03.2018 року з України в ОСОБА_4, через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, в якості пасажира автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю «зелений коридор», передбачений постановою правління НБУ №148 від 27.05.2008 року «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», переміщуючи понад дозволену норму 10 000 Євро, іноземну валюту, а саме: 1500 Євро, що за курсом НБУ станом на 17.03.2017 року становило 48634 гривні 62 копійки.

Він же при тих же обставинах не задекларував за встановленою формою вказану валюту, яка підлягала обов'язковому письмовому декларуванню, використавши всупереч положенням ст.ст.257, 366, 374 МК України «зелений коридор» як форму декларування шляхом вчинення дії.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.ст. 471, 472 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, начальник Волинської митниці ДФС в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення в межах санкцій ст.ст. 471, 472 МК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника митниці, який подану апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2, який апеляційну скаргу заперечив, суддя приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст.489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, не оспорюється і в апеляційній скарзі начальника митниці.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку і про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченогост. 472 МК України.

У відповідності до вимог ст. 472 МК України адміністративним правопорушенням є недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об'єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, в тому числі і протокол усного опитування, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_2 усно не задекларував переміщувану ним валюту.

Крім цього, судом встановлено, що митна декларація для письмового декларування валюти - ОСОБА_2 не надавалась, що доводиться відсутністю такої у матеріалах справи, як і відсутністю протоколу, у якому зафіксовано факт відмови останнього від заповнення митної декларації і подання її до митного контролю.

На підставі наведеного, вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КпАП України, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують і обтяжують відповідальність.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03 червня 2005 року суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст.22 КпАП України. При цьому необхідно врахувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності притягується вперше, у вчиненому щиро кається, є інвалідом другої групи, на його утриманні перебувають малолітня дитина віком 1 рік 9 місяців та мати-пенсіонер. Дії ОСОБА_2 не спричинили та не могли спричинити істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_2 не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що накладення штрафу з конфіскацією вилученої валюти поставить ОСОБА_2 у ще більш тяжке матеріальне становище, та підставно і вмотивовано дійшов висновку про малозначність вчиненого ним правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та звільнив його від адміністративної відповідальності.

Постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі начальника Волинської митниці, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Волинської митниці ДФС ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 19.06.2018р.

Суддя В.В. Гапончук

помічник судді О.В. Курбай