Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1223/2018
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 червня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, 01 грудня 2017 року о 01 годині 10 хвилин ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «BMW», модель «Х-5», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Олександра Довженка біля будинку № 16 в місті Києві, з наявними наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року у справі № 761/44632/17 щодо нього скасувати, а провадження у справі за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_2 посилається на те, що допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, не дозволили суду об'єктивно дослідити всі обставини справи і докази у справі про адміністративне правопорушення та надати їм належну правову оцінку.

Зокрема, як зазначає апелянт, під час судового засідання в суді першої інстанції судом, без належного обґрунтування, були відхилені всі його клопотання щодо залучення до матеріалів справи нових доказів, а також про необхідність залучення до розгляду справи адвоката.

В постанові суду містяться посилання на пояснення свідків правопорушення, однак ні свідки, зазначені в протоколі, ні інспектор, що склала протокол в судове засідання не з'явились та свідчення не надали.

Як стверджує апелянт судом не були досліджені докази, що мають значення для вирішення справи, оскільки суд визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, не розглянувши відеозаписи, наявні у апелянта, не викликавши в судове засідання свідків та інспектора, не дослідивши висновок лікаря нарколога медичного закладу, що порушило його право на захист та на неупереджений і об'єктивний розгляд справи в суді.

Враховуючи вищевикладене, а також наведені в апеляційній скарзі факти, які підтверджують те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.ст. 256, 268 КУпАП та пунктів 3 - 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, апелянт вважає, що суд апеляційної інстанції має право закрити провадження у справі щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та його захисника, які підтримали скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідка ОСОБА_4; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказана норма дійсно передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, незважаючи на обставини, наведені в оскаржуваній постанові, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не містять в собі беззаперечних доказів, які б підтверджували той факт, що останній, будучи особою, яка, керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, відповідно до встановленого порядку, в присутності двох свідків.

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп'яніння, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно вимог п. 9 цього ж Розділу вказаної Інструкції, поліцейський забезпечує доставку особи до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський, як це передбачено п. 9 Розділу ІХ. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Між тим, як встановлено за результатами перегляду справи щодо ОСОБА_2, на підставі пояснень останнього, пояснень свідка ОСОБА_4, який був одним із двох свідків, у присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я та перегляду відеозаписів, які наявні у справі та були надані суду під час апеляційного розгляду, факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження зазначеного вище огляду відповідно до встановленого порядку не знайшов свого підтвердження, а тому суддя, який розглядав справу про адміністративне правопорушення не мав достатніх підстав для висновку про те, що вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а не ОСОБА_7, як помилково зазначено в оскаржуваній постанові.

До того ж, суддя навіть не звернув уваги на те, що письмові пояснення свідків, на які він послався у своїй постанові, за своїм змістом суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в поясненнях, текст яких було надруковано завчасно на відповідному бланку, зазначено дослівно: «В моїй присутності вказаний водій відмовився, у встановленому Законом порядку, пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «ДРАГЕР», що я засвідчую своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення...», а в самому протоколі фактично зазначається про відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, який проводиться в закладі охорони здоров'я, а не на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, у тому числі приладу «ДРАГЕР».

Що ж стосується відеозапису з нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, то він також не міг служити доказом, який підтверджує факт відмови водія ОСОБА_2 від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, після того як останній вийшов зі свого автомобіля йому ніхто не пропонував проїхати до закладу охорони здоров'я, а одразу повалили на підлогу, наділи кайданки та відвезли до відділу поліції, що підтвердив у своїх поясненнях не лише ОСОБА_2, а й свідок ОСОБА_4

Більш того, на відеозапису з камер поліцейських видно лише те, що ОСОБА_2, в тому числі в присутності свідків, відмовляється виходити зі свого автомобіля до приїзду адвоката, а не від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Враховуючи ці та інші обставини, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що суддя виніс оскаржувану постанову, якою визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, без належного з'ясування тих питань, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відповідної оцінки доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та вимогах закону.

Оцінюючи в сукупності всі перевірені під час апеляційного розгляду докази, в тому числі докази, на підставі яких було постановлене оскаржуване судове рішення, вважаю, що по справі не встановлено належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові, як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного вище правопорушення не може бути визнана законною та обґрунтованою.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить не лише із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, в тому числі щодо доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а й положень ст. 62 Конституції про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

У зв'язку з цим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в якому не наведено достовірних фактичних даних, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_2відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, в присутності двох свідків, при оформленні якого, до того ж, не було дотримано всіх без винятку вимог наведених вище Інструкцій, за відсутності інших допустимих доказів, не може служити достатньою підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, відповідно до якоїОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, відповідно до якоїОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Савицький О.А.