Справа №461/1856/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Лялюк Є.Д., при секретарі Станкевич Р.В., за участю захисника ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №140303 від 14.03.2018 року складеного відносно ОСОБА_2, вбачається, що останній 14.03.2018 року об 13 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Шевченка, 317-В керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер у присутності свідків, результат тесту 1, 13 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а. ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_2, вину у вчиненому правопорушенні заперечив та пояснив, що 14 березня 2018 року близько 11 год. 15 хв., він керуючи автомобілем марки RENAULT PREMIUM д.н.з ВС 9985СХ виїхав зі стоянки, що по вул. Шевченка 357 у м. Львові (що навпроти будинку де він проживає) та поїхав на станцію технічного обслуговування, що по вул. Шевченка 317-В, де автомобіль мав пройти технічний огляд.

Приїхавши на СТО біля 11 год. 35 хв., він зауважив, що на н території СТО багато ТЗ. Поспілкувавшись із начальником СТО зі слів останнього йому стало відомо, що для проходження технічного огляду ТЗ йому краще приїхати наступного дня оскільки в черзі багато автомобілів. Після цього останній передзвонив своєму директорові ОСОБА_3 та повідомив, що йому запропонували приїхати наступного дня тобто 15.03.2018 року на 09.год. ранку, на що остання сказала щоб він залишався на місці і по можливості пройшов техогляд ТЗ. Після чого як зазначає ОСОБА_2, він з метою зайняти чергу сів в автомобіль щоб його розвернути. В процесі виконання маневру розвороту він не помітив шини, яка валялася на узбіччі та наїхав на неї внаслідок чого пошкодив заглушку від повітряного ресивера, і подальший рух автомобіля було заблоковано із-за витоку повітря з ресивера. Оскільки подальший рух автомобіля був неможливим близько 12.20 год, він подзвонив директору ОСОБА_3, та попросив прислати до нього слюсаря щоб полагодити заглушку ресивера, на що остання повідомила що немає часу і приїде з ним після обіду. На що ОСОБА_2, повідомив, що закриває автомобіль та йде додому оскільки проживає зовсім недалеко, а зокрема по вул. Шевченка 360 в. Львові.

Після чого ОСОБА_2М, закрив автомобіль та пішов додому. Приблизно через 40-50 хв., коли він йшов по дорозі додому, йому назустріч надїхав автомобіль його директора ОСОБА_3, який зупинився поряд з ним. В салоні автомобіля були водій даної фірми ОСОБА_4, та слюсар даного підприємства ОСОБА_5 Директор сказала віддати йому ключі від автомобіля, що він і зробив, після чого директор з водієм та слюсарем поїхали до автомобіля. ОСОБА_2, теж вирішив повернутися до пошкодженого автомобіля. Коли приблизно через 30 хвилин ОСОБА_2, повернувся на місце поломки автомобіля то слюсар ОСОБА_5 завершував ремонт автомобіля, оскільки поломка була незначною. На місці поломки автомобіля як зазначає ОСОБА_2, між ним та директором виникла суперечка із-за недоплати заробітної плати. Під час суперечки будучи в збудженому стані, достовірно знаючи що йому за кермо не потрібно сідати, оскільки є інший водій ОСОБА_4, ОСОБА_2, взяв із салону автомобіля пляшку горілки ємністю 250 грм., та випив її. Однак оскільки суперечка продовжувалася, директор ОСОБА_3, викликала на місце поліцію. Поліція яка приїхала на місце події через певний період часу, склала на нього протокол за керування ТЗ в стані алкогольного спяніння, хоча, як зазначає ОСОБА_2, він не керував автомобілем в стані алкогольного спяніння. Пояснення, яке він надав на місці події було написано під тиском працівників поліції, які обіцяли йому що якщо він визнає факт керування ТЗ, то сплатить тільки штраф і його не звільнять з роботи.

Захисник ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечили факт адміністративного правопорушення та просили закрити провадження у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, додатково зазначивши, що з матеріалів справи не вбачається, що належними і допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Також зазначивши, що діючими правилами проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння не передбачено обовязку особи, яка не здійснює керування транспортним засобом проходити медичний огляд на стан спяніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що працює водієм на підприємстві директором якого є ОСОБА_3 14 березня 2018 року коли він перебував на робочому місці директор повідомила щоб він поїхав на СТО по вул. Шевченка 317-В де ОСОБА_2, залишив його в не справному стані. Як зазначив Матвіїв він мав даний автомобіль перегнати на підприємство. Коли він сів в автомобіль директора то там вже був Слюсар ОСОБА_5, який повинен був відремонтувати даного автомобіля.

По дорозі на СТО вони зустріли ОСОБА_2, та директор забрала від нього ключі. Коли вони приїхали на місце поломки автомобіля то побачили, що автомобіль наїхав на шину чим пошкодив повітряний ресивер. Слюсар ОСОБА_5 приступив до ремонту ТЗ. Через деякий час на місце поломки автомобіля прийшов ОСОБА_2. В нього із директором виникла суперечка під час якої ОСОБА_2 із кабіни автомобіля взяв пляшку горілки ємністю 250 грм.,та випив її. Директор викликала поліцію. Поліція яка прибула на місце події змусила ОСОБА_2, пройти тест на алкоголь як водія, хоча ОСОБА_2 заперечував проти цього та пояснював поліцейським, що не керував транспортним засобом в стані спяніння, так як випив алкоголь під час суперечки з директором, що мало місце за 3 години після того як він залишив автомобіль у припаркованому стані. Однак працівники поліції на його заперечення не відреагували та змусили ОСОБА_2 пройти тест на алкоголь.

Інші свідки, зокрема працівники поліції, які викликалися, в судове засідання не зявилися та про причини свої неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення і доводи ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_1, покази свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Досліджуючи докази по справі, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 здійснював керування транспортним засобом. Так про це ствердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4

Крім цього, з оглянутих в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейських також не вбачається факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом. З відео файлу DSJ30 1637_001637 що міститься на оптичному диску, який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, працівники поліції прибули на місце події в 13 год.54хв.44 сек. Об 13 год. 55хв 07 сек., вони вийшовши із службового автомобіля підійшли до автомобіля марки RENAULT PREMIUM д.н.з ВС 9985СХ, біля якого знаходилось ряд осіб. На запитання одного із працівників поліції що сталося, особа жіночої статі, як відомо зі слів ОСОБА_2, це його директор ОСОБА_3, повідомила що саме вона викликала поліцію.

Як вбачається з даного відео файлу, автомобіль перебуває в нерухомому стані, біля нього також знаходиться двоє осіб, а зокрема як іншій водій даного підприємства ОСОБА_4, та слюсар даного підприємства ОСОБА_5 Окрім цього з даного відео файлу вбачається, що ОСОБА_2, пояснює працівникам поліції, що не керував ТЗ в стані спяніння, а випив вже після того як залишив автомобіль, передав ключі директорові, а зокрема під час суперечки із директором. Вище вказане підтверджується і зі слів самого директора ОСОБА_3, як вбачається із відео файлу DSJX30 1663_001663, остання даючи пояснення працівнику поліції в 13 год.56 хв.23 сек., що ОСОБА_2, при ній витягнув «чикушку» «коньяка», та випив. Тобто як слідує з обставин справи на той час автомобіль в русі вже не перебував приблизно біля 2-х годин, ключі останній віддав директору, автомобілем мав керувати іншій водій ОСОБА_4

З даних відеозаписів вбачається що ОСОБА_2, фізично не міг керувати автомобілем в 13. год. 10 хв., оскільки як пояснив ОСОБА_2, автомобіль зламався і він його залишив та пішов в напрямку дому, однак по дорозі додому директор його зустріла та забрала в нього ключі від ТЗ. А тому в подальшому він вже автомобілем не керував.

Відтак твердження працівників поліції, що ОСОБА_2 об 13 год.10 хв., керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння не знайшли свого підтвердження, а відтак суд оцінює їх критично та вважає їх такими, що не відповідають дійсності.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого спяніння.

Досліджуючи в сукупності пояснення правопорушника ОСОБА_2, свідка ОСОБА_4 вбачається, що такі є взаємоузгодженими та такими, що не підтверджують факту керування ОСОБА_2 автомобілем, а лише вказують на те, що він перебував біля припаркованого автомобіля. Наведене також узгоджується із наявними в матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Інших доказів, які б безумовно доводили факт керування ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного спяніння матеріали справи не містять.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище суд приходить до переконання, що відсутня одна із обовязкових ознак обєктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130, а саме: ознака керування, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище наведені обставини, а також беручи до уваги те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, вважаю, що ОСОБА_2 не вчинив адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а відтак його слід звільнити від адміністративної відповідальності, у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо нього слід закрити.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 283, 284, 289 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити в звязку з відсутністю події адміністративного правопорушення та в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги

Постанова у справі про адміністративне правопорушення предявляється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Лялюк Є.Д.