Справа№340/185/18
Провадження № 3/340/94/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, - за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

до Верховинського районного суду Івано-Франківської області надійшли матеріали з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ч.1 ст. 130 КпАП України.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №030402 від 09.04.2018, вбачається, що ОСОБА_1 09.04.2018 о 03 год 40 хв, в с Красноїлля, Верховинського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «SUZUKI VITARA», номерний знак SCZ TF 69, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що дійсно був зупинений працівниками поліції 09.04.2018 в с Красноїлля та в добровільному порядку погодився на місці зупинки транспортного засобу пройти освідчення на визначення стану алкогольного спяніння за допомогою технічного приладу "Драгер". Оскільки результати тесту показали, що він перебуває в стані спяніння, він не погодився з такими результатами, у звязку з чим відмовився від підпису на результатах тесту та від підпису в протоколі. Проїхати на медичне освідчення у Верховинську ЦРЛ працівники поліції йому не пропонували, а тому вважає що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213,221 КпАП України, є лише розгляд справи.

Частиною першою статті 130 КпАП України передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 складено за ч.1 ст.130 КпАП України та кваліфіковано його правопорушення за ознакою керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тому висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, можуть стосуватися виключно доведеності факту керування транспортним засобом зазначеною особою у стані спяніння, і не можуть стосуватися інших кваліфікуючих ознак передбачених диспозицією статті.

Дійсно, відповідно до п.2.9а Правил Дорожнього рухуУкраїни, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 266 КпАП України направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проводиться відповідно до Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції" затвердженої наказом МВС від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок).

Відповідно до ч.7 розділу І Інструкції та пункту 6 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя.

Згідно з результатами тесту №2398 від 09.04.2018, отриманого в результаті проведення освідчення ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу "Драгер", який став підставою для складення протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, вбачається, що результат тесту склав 1,76 проміле. Також, встановлено, що в графі результатів тесту, а саме "підпис особи, що тестують" зазначено - відмовився в присутності свідків.

Крім цього факт відмови ОСОБА_1 від підпису на результаті тесту, в судовому засіданні підтвердив допитаний в якості свідка, інспектор поліції Верховинського ВП ОСОБА_2

За таких обставин приходжу до переконання, що результат тесту №2398 від 09.04.2018 про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння не можна взяти до уваги, як належний доказ перебування особи в стані спяніння, оскільки ОСОБА_1 був незгідний з результатами і відмовився від підпису в чеку. А тому, відповідно до ч.7 розділу І Інструкції та пункту 6 Порядку, інспектор поліції виявивши факт незгоди особи з результатами тесту та відмови від підпису в ньому, зобовязаний був забезпечити проведення огляд у в найближчому закладі охорони здоровя.

В такому випадку, відповідно до положень п.8 названого Порядку, інспектор поліції виявивши факт відмови особи від проходження медичного огляду на стан спяніння, зобовязаний був засвідчити даний факт за допомогою двох свідків та скласти в їх присутності протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України за іншими кваліфікуючими ознаками.

З врахуванням наведеного, а також того, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог Інструкції та Порядку, і такий вважається недійсним, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, не надано належних та допустимих доказів, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст.247, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: А.Б.Бучинський