П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2018 р. Справа № 426/12100/18

Провадження № 3/414/314/2018

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Ковальов В.М., за участю прокурора Сухіна Д.В., захисника ОСОБА_1 розглянувши матеріали, що надійшли від начальника Управління захисту економіки в Луганській області ДЗЕ Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності судді у відставці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою:пров. Промисловий, 13/11 в м. Сватовове Луганської області, за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу, ОСОБА_3 перебував на посаді судді Сватівсього районного суду Луганської області і згідно до п.п. «г» п.1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» /далі Закон/ є субєктом корупції, оскільки був наділений повноваженням на виконання функції держави. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року його звільнено з посади на підставі заяви про відставку, а 20 вересня 2016 року припинено діяльність судді. На підставі п.1, п.п. «а» і «в п.2, п.5 ч.1ст.3, абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону особи які припинили діяльність подають декларації за період, неохоплений раніше поданими деклараціями. Підпунктом 2 п. 5 Розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням № 3 НАЗК від 10 червня 2016 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року, встановлено, що декларація субєкта декларування визначеного в абз. 1 ч.2 ст.45 Закону, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Але він подав декларацію лише 23 вересня 2016 року.

Тому зроблено висновок, що ОСОБА_3 повинен відповідати за ч.1 ст.172-6 КУпАП, з чим погодився прокурор Сухін Д.В.

Навпаки ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_1 вважають, що суддя у відставці не є субєктом відповідальності за цією правовою нормою. Законом не передбачено вид подачі декларацій. У письмовому вигляді він подав декларацію 20 вересня 2016 року. Крім того, отримавши електронний ключ 22 вересня 2016 року, він наступного для подав декларацію в електронному вигляді.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи учасників процесу, вважаю, що в діях ОСОБА_3А відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тому провадження необхідно закрити.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП та приміткою до неї /яка діяла на час звільнення судді/ виникає в разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які визначені у ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону. Вказані частини Закону не містять вказівки на зобовязання у термін, визначений у протоколі про адміністративне правопорушення, подавати декларації, а лише зобовязують осіб щорічно до 1 квітня подавати декларації за минулий рік.

Інших бланкетних норм ч.1 ст. 172-6 КУпАП не містить і не відсилає до будь-якої галузі права, вона не має конкретизованого характеру, а відтак і посилання при застосуванні цієї правової норми на цей Закон є недопустимим.

Щодо притягнення особи до відповідальності за бланкетною нормою (диспозицією) вказано в Рішенні КСУ від 19 квітня 2000 року у справі № 1-3/2000.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України зазначив: «Конституція України встановила, що діяння, які є (правопорушеннями) злочинами, та відповідальність за них визначається виключно законами України (пункт 22 частини першої статті 92), а не підзаконними актами. Закон, який визначає діяння як (правопорушення) злочин, може містити посилання на положення інших нормативно-правових актів. Якщо ці положення в наступному змінюються, загальний зміст закону, в даному випадку - диспозиція його норм, змін не зазнає. Протилежне означало б можливість зміни кримінального закону /закону про адміністративну відповідальність/ підзаконними актами, зокрема постановами Верховної Ради України, указами Президента України та актами Кабінету Міністрів України, що суперечило б вимогам пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України».

Практику притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно розглядати в аспекті дотримання вимог ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - «злочини (правопорушення) та відповідні покарання повинні бути чітко визначені законом».

На якість закону неодноразово вказує ЄСПЛ у своїх рішеннях /Рішення у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002 р., Рішення у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000 р., Рішення у справі «Круслена» від 24.04.1990 р., тощо. В них вказано: «Закон має містити зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право»; «Якість закону повязана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи».

Відсутність якості правил поведінки визначені в ч.1 ст.172-6 КУпАП надав автору протоколу про адміністративне правопорушення вільно /на свій розсуд/ здійснювати застосування цих правил у розумінні статті і за тлумаченням «за звичкою» не на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, що є неприпустимим і не відповідає вищевказаному Рішенню КСУ.

Крім того, конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних причин, субєктивна сторона якого характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення вказаного діяння через необережність або за наявністю поважних причин, виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Необхідно зазначити, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

ОСОБА_3 припинив діяльність судді 20 вересня 2016 року, у той же день у письмову вигляді подав декларацію у Сватівський районний суд. Отримавши 22 вересня 2016 року електронний ключ, він подав декларацію в електронному вигляді 23 вересня 2016 року.

В інформаційному листі ВССУ від 22травня 2017 року вих. №223-943/0/4-17 щодо тлумачення понять відповідно до ст.126 Конституції України «припинення діяльності судді» та «звільнення судді» зазначено що ці поняття співвідносяться як ціле і частина відповідно і останнє поняття охоплюється першим. Тому судді, які звільняються з підстав визначених за ч.5 /6/ так і за ч.6 /7/ ст.126 КУ не можуть бути субєктом ст.172-6 КУпАП.

Отже суддя не вбачає в діях ОСОБА_3 події і складу інкримінованого адміністративного правопорушення, тому провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 284 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу і події адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову суду може бути подано до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Ковальов