Справа №487/247/18 11.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/784/253/18 Головуючий у місцевому суді: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді Крамаренко Т.В.

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю:

прокурора Кременцова А.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року та 10 травня 2018 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в м. Миколаєві, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судді у відставці, якою провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрито,

в с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №4 від 15 січня 2018 року ОСОБА_3 з 10 грудня 2002 року до 20 грудня 2016 року займала посаду судді Заводського районного суду м. Миколаєва та відповідно до п.п. «г»п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон №1700-VII) є субєктом на якого поширюється дія вказаного Закону та зобовязана подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону №1700-VII ОСОБА_3, як суддя є субєктом декларування та в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила у десятиденний строк Національне агентство з питань запобігання корупції про отримання доходу, придбання майна на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Так, ОСОБА_3 17 червня 2017 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Миколаївській області було нараховано заробітну плату в сумі 81 980,65 грн.

Таким чином, у ОСОБА_3 після отримання заробітної плати виник обовязок, передбачений ч. 2 ст. 52 Закону №1700-VII, а саме у десятиденний строк з моменту отримання 18 червня 2017 року до 23-59 год. 27 червня 2017 року, письмово повідомити про суттєві зміни у майновому стані Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) шляхом заповнення відповідної форми декларації в персональному кабінеті користувача на веб-ресурсі https//public.nazk.gov.ua.

Проте, оглядом Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_3 не подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, порушивши таким чином зобовязання, передбачене положеннями ч.2 ст. 52 Закону №1700-VII, чим за своїм місцем роботи, 28 червня 2017 року, тобто на наступний день після сплину строку на повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування вчинила правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 176-2 КУпАП закрито.

Наступною постановою того ж суду від 10 травня 2018 року внесені виправлення у вказану вище постанову суду, а саме вважати вірними частину та номер статті ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а також виправлено описку та зазначено замість п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП вірно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції від 18 квітня 2018 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Посилається на те, що суд при розгляді справи неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вирішення даної справи, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому, на думку апелянта, постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, необґрунтованою, через що підлягає скасуванню.

Стверджує, що складений протокол про адміністративне правопорушення відносно неї має суттєві недоліки, а саме невірно зазначено суму нарахованої заробітної плати та її період, оскільки лише після звільнення та відрахування зі штату суду, в липні 2017 року їй була нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 57 600 грн. та вихідна допомога у сумі 76 800 грн.

Також, на думку апелянта, досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є додатковою підставою для закриття провадження по справі.

Апелянт також вважає, що в її діях відсутня субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 176-2 КУпАП, оскільки нараховані суми компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, які отриманні вже після звільнення, були внесені в електрону декларацію за 2017 рік, яка була подана 2 лютого 2018 року, але суд взяв до уваги лише те, що вона не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17602 КУпАП, а наведеним вище доводам в апеляційній скарзі, про які вона зазначала під час розгляду справи належної оцінки в постанові не надав.

Крім того, посилається на те, що суд допустив протиріччя в самій мотивувальній частині постанови, а також в резолютивній частині, не вказав підставу для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

11 червня 2018 року ОСОБА_3 надала доповнення до апеляційної скарги в якій просила скасувати постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року як неправосудну, посилаючись на її незаконність.

Заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, яка просила про задоволення апеляційної скарги та доповнень до неї, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга щодо постанови від 18 квітня 2018 року підлягає залишенню без задоволення, а постанова від 10 травня 2018 року підлягає скасуванню, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність обєктивних і субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За змістом ст.1 Закону корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що субєктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до вимог передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, неповідомлення або не своєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані - тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто, нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема, частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

В частині 1 ст. 45 Закону № 1700-VII зазначено про обовязок осіб, зазначених у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

В частині 2 ст. 45 Закону мова йде про обов'язок осіб, зазначених у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; та про обовязок осіб, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті З, наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, за минулий рік.

Тобто, в ч. 1 та ч. 2 ст. 45 Закону визначено лише обовязок подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, у тому числі, і тих, хто припинив свою діяльність, але не передбачено обов'язку особи, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави, повідомляти про суттєві зміни у майновому стані.

Вжите у ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «особи, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави», дає підстави вважати, що на суддю у відставці покладено лише обовязок подання декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та наступного року після припинення такої діяльності за минулий рік.

Частиною другою статті 52 Закону №1700-VII встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Зі змісту даної норми вбачається, що встановлене законодавцем регулювання стосується саме субєктів декларування. Поняття «субєкти, на яких поширюється дія цього Закону» повністю розкрито у статті 3 Закону №1700-VII. В переліку ст.3 Закону №1700 відсутній такий субєкт декларування, як суддя у відставці.

Тому, положення частини другої статті 52 Закону № 1700 слід розуміти таким чином, що обовязок повідомити Національне агентство про суттєві зміни в майновому стані виникає лише у осіб, перелічених в ст.3 Закону №1700, та такий обовязок у інших осіб, зокрема, у судді у відставці, взагалі відсутній. А тому особа не може притягатись до відповідальності, якщо вона діяла у відповідності до нормативного акту, прийнятого державою.

Отже, за положення с. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування вповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах компетенції, у точній відповідності з законом», тобто, яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються у відставку, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Так з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вищою ради правосуддя від 27 червня 2017 року №1881/0/15-17 ОСОБА_3 звільнено з посади Заводського районного суду м. Миколаєва на підставі ч.6 ст. 126 Конституції України (а.с.52).

На підставі наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2017 року №26-О ОСОБА_3 відраховано зі штату вказаного суду у звязку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя із зазначенням виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, додаткову відпустку за вислугу років, додаткову відпустку, як одинокій матері та матері, яка виховує дитину-інваліда і один день, у звязку із залученням до роботи по службовій необхідності (а.с.53).

За таких обставин, у ОСОБА_3, як судді, яка звільнена у відставку, відсутній обовязок, передбачений ч.2 ст. 52 Закону №1700-VII щодо повідомлення Національне агентство про суттєві зміни в майновому стані.

Крім того, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 23 січня 2017 року №5/2-127/18 ОСОБА_3 в липні 2017 року була нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 57 600 грн. та вихідна допомога в сумі 76 800 грн. (а.с.53).

30 червня 2017 року ОСОБА_3 подана декларація перед звільненням, яка охоплювала період з 1 січня 2017 року до 30 червня 2017 року (а.с.8-10).

Відомості про нараховану компенсацію за невикористану відпустку у сумі 57 600 грн. та вихідна допомогу у розмірі 76 800 грн. не були внесені в декларацію, оскільки були нараховані 7 липня 2017 року отримані лише 10 липня 2017 року,

Вказане підтверджується довідками Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за 2017 рік №101 від 17 січня 2018 року, а також випискою по заробітній картці ОСОБА_3 (а.с.21-24,53).

Нараховані суми виплат щодо компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги були внесені ОСОБА_3 у декларацію за 2017 рік, яку остання подала до НАЗК 2 лютого 2018 року (а.с.55-56).

Отже, встановлене свідчить про те, що ОСОБА_3, як суддя, яка звільнена у відставку не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та виключає наявність в її діях умислу на вчинення вказаного правопорушення.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи суд першої інстанції з урахуванням положень вказаних вище норм, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3, яка звільнена на підставі ч.6 ст. 126 Конституції України не може бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а тому вірно зазначив про закриття провадження у справі.

До того ж, судом правильно зазначено про виконання ОСОБА_3 обовязків, передбачених ч.2 ст. 45 Закону №1700-VII, оскільки, як встановлено, останньою перед звільненням 30 червня 2017 року та 2 лютого 2018 року подано електронну декларацію.

Разом з цим судом не взято до уваги, що статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Закону №1700-VII державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

В ч.1ст. 50 Закону №1700-VII зазначено:

повна перевірка декларації полягає у зясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення субєктом декларування діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності;

обовязковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, повязані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством;

обовязковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими субєктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю;

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї субєкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону;

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Згідно з ч.2 ст. 50 Закону №1700-VII у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей, Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені субєкти у сфері протидії корупції.

На підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство, до повноважень якого згідно з п. 8 ч.1ст 11 Закону №1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Крім того, згідно з п. 12, 12-1, ч.1 ст. 12 Закону Національне агентство наділено правом ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або повязаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких порушень, а також складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Національне агентство, як центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону №1700-VII, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених субєктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства.

Як вбачається з матеріалів справи, що Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Миколаївській області 14 серпня 2017 року було надано інформацію Департаменту захисту економіки Національної поліції України стосовно суддів, яким за період з 1 січня 2017 року по 13 січня 2018 року було нараховано заробітну плату понад 80 000 грн. Згідно Додатку до вказаної інформації, ОСОБА_3 в червні 2017 року було нараховано 81 980,95 грн. заробітної плати (а.с.12-14).

18 серпня 2017 року вказану інформацію та матеріали Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області Департаментом захисту економіки Національної поліції України було направлено для організації розгляду до Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України в Миколаївській області, яке отримано 21 серпня 2018 року (а.с.11).

На підставі вказаних даних та матеріалів старший оперуповноважений відділу протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_4 склав протокол про адміністративне правопорушення повязане з корупцією від 15 січня 2018 року №4 відносно ОСОБА_3, відповідно до якого остання порушила зобовязання, передбачене ч. 2 ст. 52 Закону №1700-VII, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Проте, матеріали даної адміністративної справи не містять даних про повідомлення Національного агентства щодо виявлення фактів, які мають ознаки правопорушення повязаного з корупцією, як і відсутні в даній справі матеріали перевірки Національного агентства в межах компетенції цього органу щодо субєктів декларування, відповідно до наведеного Закону, який містить спеціальні правові норми та які підлягають застосуванню у даній справі.

За вказаних обставин Управлінням захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України не дотримано встановленого Законом № 1700-VII порядку виявлення, та проведення відповідної перевірки, фіксування факту правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією стосовно ОСОБА_3 від 15 січня 2018 року, в звязку з чим вказаний протокол не можна вважати належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, складаючи протокол про адміністративне правопорушення старший оперуповноважений відділу протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 17 червня 2017 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Миколаївській області було нараховано заробітну плату в сумі 81 980,65 грн.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними доказами, що ОСОБА_3 в липні 2017 року була нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 57 600 грн. та вихідна допомога в сумі 76 800 грн. (а.с.53).

Отже, наведене свідчить про невідповідність обставин зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення №4 від 15 січня 2018 року дійсним обставинам справи.

Положеннями ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1 листопада 1950 року, ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23 рп/2010 тлумачення положень ч. 1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, однак в мотивувальній частині припустився помилки щодо зазначення п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків) та в резолютивній частині взагалі не зазначив підстави такого закриття.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП підлягає зміні, із закриттям провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

До того ж, виносячи постанову від 10 травня 2018 року про внесення виправлень та описок в постанові від 18 квітня 2018 року, суд першої інстанції фактично змінив своє рішення, що суперечить нормам КУпАП, чим вийшов за межі своєї компетенції та прийняв рішення не передбачене КУпАП.

З урахуванням наведеного постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року, як постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 змінити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В. Крамаренко