АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 610/547/18 Суддя суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 33/790/580/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., прокурора Коваленка І.О., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 16 березня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець смт. Савинці, Харківської області

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 150 годин.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Суддею зазначено, що станом на 05.03.2018 року внаслідок несплати ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини за період з 05.09.2017 року по 01.03.2018 року виникла заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання, що складає 165 279,48 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову районного суду скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

В ч. 2 ст. 294 КУпАП зазначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом з тим прокурор просить поновити йому строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки в судовому засіданні участі не приймав копію постанови отримав 23 травня 2018 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Відповідно до п. 21 ч. 2 ст. 255 КУпАП державні виконавці складають протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 183-1, 188-13 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачаться з виконавчого листа Балаклійського районного суду Харківської області № 2-673/2004 від 02.03.2004 з ОСОБА_2 на користь неповнолітніх: сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Станом на 05.03.2018 року загальна сума заборгованості становить 165 279,48 грн.

На підставі викладених обставин та документів районний суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Проте апеляційний суд не погоджується з висновками районного суду.

При апеляційному перегляді постанови районного суду прокурор просить врахувати, що до набрання чинності Законом України № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року наявність заборгованості по аліментам не передбачала адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП.

Ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та доповнення статтею 183-1 глави КУпАП, Закон України № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року набрав чинності 06.02.2018 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правом акти, що пом'якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПЛ, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінально караними, так і покарання (рішення у справі M v. Germany від 17.12.2009).

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987 року, № 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У рішенні по справі Vyerentsov v. Ukraine від 11.04.2013 кримінальними правопорушеннями були визнані діяння, відповідальність за які передбачені ст. ст. 185 та 185-1 КУпАП, та відповідно застосований за їх вчинення адміністративний арешт покаранням.

У рішенні в справі Veeber v. Estonia від 21.01.2003 ОСОБА_7 ЄСПЛ констатувала порушення гарантій, передбачених ст. 7 Конвенції, у вигляді ретроспективного застосування кримінального закону, який погіршував становище особи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення (п. 6-1, ч. 1 ст. 24, ст. 31-1 КУпАП) то дана норма не має зворотної дії в часі.

Тому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст. 183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП.

Притягаючи ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП районний суд в супереч ст. ст. 8, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, належним чином, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, розглянув справу однобічно, без об'єктивного з'ясування фактичних обставин, не звернув уваги, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, дійшов передчасного висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що дії ОСОБА_2, які мали місце у даному випадку не могли кваліфікуватися за ст. 183-1 КУпАП постанова районного суду підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 21, 284, 280, 283, 294, 295, 296 КУпАП

п о с т а н о в и в:

Поновити прокурору процесуальний строк на оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 16 березня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_8