АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
33/796/1098/2018 Головуючий у першій інстанції - Педенко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду строків накладення стягнення.

Відповідно до постанови судді 05 жовтня 2017 р. о 18 год. 10 хв., по проспекту Повітрофлотському, 19-а, в місті Києві водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.3 Правил дорожнього руху України, а саме - при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, по тій смузі в яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апелянт вважає постанову незаконною та необґрунтованою і такою, що прийнята без всебічного і об'єктивногодослідження всіх обставин справи, які мали суттєве значення для прийняття правильного рішення, не вирішена у точній відповідності до закону, а також винесену з порушеннянорм матеріального і процесуального права

ОСОБА_2 зазначає, що в порушення вимог закону суддя суду першої інстанції допустив спрощений підхід до судового розгляду справи, не з'ясував, у чому полягає правопорушення, чи містять діяння ОСОБА_2 ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не враховані надані ним письмові та усні пояснення, фото- та відеодокази обставин ДТП, пояснення інспектора поліції надані під час розгляду справи, обмежившись лише викладенням фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, апелянт вказує на те, що суддею не взято до уваги під час вирішення справи по суті обставин за яких відбулося ДТП та докази які свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Викладаючи свою версію виникнення ДТП, апелянт вважає, що зіткнення автомобілів сталася з вини водія автомобіля НОМЕР_2 - ОСОБА_3, який не пересвідчившись у відсутності транспортних засобів у смузі попутного напрямку руху, різко та на значній швидкості виїхав з крайньої правої смуги попутного напрямку руху у середню смугу попутного напрямку руху, в якій ОСОБА_2 закінчував перестроювання з крайньої лівої смуги. Вказані обставини підтверджуються даними наявного в матеріалах справи відеозапису.

Також апелянт звертає увагу, що положення частини 2 пункту 10.3. ПДР в даному випадку не може бути застосовано відносно водія автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2 перед початком перестроювання не подав сигнал лівим світловим покажчиком повороту, що у свою чергу унеможливило передбачити водієм автомобіля «ЗАЗ» намір водія ОСОБА_3 перестроїтися з крайньої правої смуги попутного напрямку руху у середню, а тому водій ОСОБА_2 з незалежних від нього причин не міг передбачити небезпеку для руху при перестроюванні з крайньої лівої смуги у середню смугу попутного напрямку руху. Дана обставина зафіксована на відео реєстратор.

Крім того, на думку апелянта, оцінюючи обставини ДТП, які зафіксовані на відеореєстратор, є всі підстави вважати, що водій автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2, у силу умисних неправомірних та непередбачуваних дій водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, не міг об'єктивно виявити виникнення небезпеки для руху при перестроюванні з крайньої лівої смуги у середню смугу попутного напрямку руху, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.

Під час складання інспектором поліції адміністративного протоколу та в судовому засіданні водієм автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 були надані неправдиві та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи пояснення, які повністю спростовуються письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 та відеозаписом ДТП здійсненим на відеореєстратор з автомобіля НОМЕР_1.

Також апелянт звертає увагу, що в судовому засіданні інспектором поліції ОСОБА_4, під час надання пояснень суду та дослідження відеозапису ДТП, підтверджено те, що водій «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_3 здійснив різкий виїзд з крайньої правої смуги, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ».Однак судом не взято до уваги дані пояснення та докази, відносно них у постанові взагалі нічого не зазначено та не надано правової оцінки, що є грубим порушенням ст. 245, ч. 1, 2 ст. 251, ст. 280 КУпАП.

Окрім того, на думку апелянта, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Заслухавши доповідь судді, думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, про визнання ОСОБА_2.винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП, поясненнями водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4, даними відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі НОМЕР_1.

Наведеними у постанові судді доказами підтверджується, що водій автомобіля НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, по тій смузі в яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДТП сталася з вини водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 спростовуються наведеними у постанові судді районного суду доказами, зокрема, даними відеореєстратора, на відеозаписі якого зафіксовані траєкторія руху автомобілів.

Посилання апелянта на пояснення інспектора поліції ОСОБА_4, які він давав в судовому засіданні, є неспроможнимим, оскільки вказаний свідок стверджував про те, що після відібрання пояснень від учасників ДТП, огляду механічних пошкоджень автомобілів та, зважаючи на розташування автомобілів після зіткнення, працівники поліції дійшли до висновку про те, що саме водій автомобіля НОМЕР_1 порушив вимоги ПДР, що призвело до зіткнення автомобілів.

Суддя апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неправильне застосування положень частини 2 пункту 10.3. ПДР України, оскільки згідно з викладеними у постанові судді обставинами, встановлена ситуація, яка врегульовується частиною першою 10.3. ПДР України, та у постанові судді немає вказівки та конкретну частину згаданого пункту ПДР України.

При цьому суддя апеляційного суду зауважує, що згідно з встановленими обставинами справи автомобіль НОМЕР_1 знаходився ліворуч по відношенню до автомобіля НОМЕР_2, а відповідно до вимог ч. 2 п. 10.3 ПДР України за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч. Це означає, що навіть, якщо погодитись з версією ОСОБА_2 про те, що обидва автомобілі одночасно перестроювались в одну смугу руху, то і у такому випадку водій автомобіля «ЗАЗ» повинен був дати дорогу автомобілю «Volkswagen Caddy».

Разом з тим, матеріалами справи не встановлено будь-яких умисних неправомірних та непередбачуваних дій водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, які б ОСОБА_2 не міг об'єктивно виявити в момент виникнення небезпеки для руху при перестроюванні з крайньої лівої смуги у середню смугу попутного напрямку руху, а тому порушення ОСОБА_2 вимог п.п б п. 2.3 ПДР України є неспростовним.

У постанові судді наведені пояснення учасників ДТП та наявні у справі докази, яким надана відповідна правова оцінка, тому доводи апелянта про порушення суддею вимог ст. 245, ч. 1, 2 ст. 251, ст. 280 КУпАП є безпідставними.

Отже, постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року в частині визнання вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законною і обґрунтованою.

Суддя районного суду, встановивши, що на момент розгляду справи щодо ОСОБА_2 закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, прийняв правильне рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

При цьому суддя апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, з огляду на таке.

Дійсно, ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Суддя апеляційного суду вважає, що вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Суддя апеляційного суду вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з'ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

У справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 перебіг строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, закінчився на момент ухвалення суддею районного суду рішення у справі (правопорушення вчинено 05 жовтня 2017 року, а постанова судді прийнята 08 лютого 2018 року).

ОСОБА_2 не визнавав себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що заявляв як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, так і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Не визнаючи себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції доводив свою невинуватість та не заявляв будь-яких клопотань про закриття відносно нього справи у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З постанови судді районного суду убачається, що суддя перевіряв обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого прийшов до висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що зазначив як у мотивувальній, так і в резолютивні частині постанови.

Суддя апеляційного суду вважає, що з урахуванням позиції ОСОБА_2, який не визнавав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя районного суду, дотримуючись положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, обґрунтовано перевірив обставини справи щодо наявності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суддею районного суду перевірялись обставини щодо наявності чи відсутності події і складу адміністративного правопорушення, то у постанові судді мали бути викладені висновки щодо зазначених обставин, а також відповідне рішення з приводу згаданих обставин.

Встановивши подію адміністративного правопорушення та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2, суддя районного суду обґрунтовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, суддя районного суду, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, не наклав адміністративне стягнення, а ухвалив рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП ніяким чином не суперечить вимогам ст. 284 КУпАП, оскільки вказана норма не містить будь-яких заборон чи застережень щодо визнання особи у вчиненні адміністративного правопорушення при винесенні постанови про закриття справи з нереабілутючих підстав, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, зокрема.

Суддя апеляційного суду вважає, що у разі заперечення особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, за відсутності відповідного бажання такої особи щодо закриття справи про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих підстав (у даному випадку у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення), суддя районного суд не міг закрити провадження без перевірки наявності обставин, які відповідно до закону могли бути реабілітуючими підставами для закриття провадження.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих підстав без перевірки наявності обставин, які могли б бути підставою для закриття провадження з реабілітуючих підстав, на думку судді апеляційного суду, було б порушенням права особи на справедливий судовий розгляд.

Про те, що ОСОБА_2 не бажав закриття провадження у справі у зв'язку зі закінченням строків накладення адміністративного стягнення свідчить також його звернення до апеляційною суду.

Так, в апеляційній скарзі на постанову судді районного суду Лановий С.П., не погоджуючись із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, навів доводи щодо необґрунтованості визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та прохав про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Подача такої апеляційної скарги, свідчить про те, що особа, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, домагалася закриття провадження у справі саме з реабілітуючої підстави - відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

За відсутності у постанові судді районного суду відповідних висновків щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та рішення про визнання його винним за ст. 124 КУпАП суддя апеляційного суду був би позбавленим можливості перевірити доводи апеляційної скарги та, відповідно, вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі на підставі реабілітуючих обставин, на чому наполягав апелянт.

Така обставина також могла бути розцінена як порушення права на перегляд судового рішення у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку, що є складовою частиною права на справедливий суд.

Отже, постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва В.В. Ковальська