Справа № 522/8883/18
Провадження 3/522/4972/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2018 року ОСОБА_1

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Коваленко В.М., за участю прокурора Острик О.В., особи, стосовно якої складено протокол ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, розглянувши у судовому засіданні протокол про адміністративне корупційне правопорушення стосовно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, заступника начальника управління- начальника відділу боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми, підполковника поліції, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок, 8, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувася,

за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

21 трваня 2018 року старшим оперуповноваженим Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки НПУ ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного із корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_2, перебуваючи на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми управління боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області, маючи спеціальне звання - майор поліції, та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0042326, порушив вимоги передбачені ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не подав письмове повідомити про суттєві зміни в майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до Національного агентства з питань запобігання корупції. Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 49 Закону України «Про національну поліцію», незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоровя на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: відмовляються від взяття на себе зобовязань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про національну поліцію», на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: поліцейські, тобто - ОСОБА_2

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 рішення Національного агентства № 2 від (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 958/29088) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування»: Визначити, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України Про запобігання корупції- (далі - Закон) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: 2) другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших субєктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до пункту 47 розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016, «Якщо кредит, позика, поворотна безвідсоткова фінансова допомога (позичка) тощо були отримані субєктом декларування або членом його сімї упродовж звітного року, то вони повинні бути відображені в розділі «Доходи, у тому числі подарунки» як «Інші доходи» (із зазначенням, про який саме дохід йдеться).

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 40142017СКП000023 від 02.03.2017 придбано в ДП «Автотрейдінг- Одеса» (м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 10/2) транспортний засіб марки «SUZUKI VITARA», 2017 року виготовлення, кузов TSMLYE21S00346723, загальною вартістю 550000,00 грн. (пятсот пятдесят тисяч гривень 00 копійок). 14.03.2017 року вказаний автомобіль поставлений на облік та зареєстрований ОСОБА_5 на своє імя, державний номерний знак НОМЕР_1. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб складав - 1600 гривень, отже, загальна вартість автомобіля 550000,00 грн. (пятсот пятдесят тисяч гривень 00 копійок) дорівнювала 343,75 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб.

17.04.2018 року у Єдиному державному реєстрі декларацій (https://public.nazk.gov.ua/search) виявлені наступні декларації ОСОБА_2:

щорічна за 2016 рік, подана - 20.03.2017;

щорічна за 2017 рік, подана - 16.01.2018;

Повідомлення про суттєві зміни в майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_2 до Національного агентства не подавав.

Відповідно до пункту 6 розділу 2 Порядоку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який був затверджений рішенням Національного агентства №3 від 10.06.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089), ОСОБА_2 повинен був письмово повідомити Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб- сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форми. Згідно з пунктом 2 розділу 2 зазначеного Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті субєкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Національним агентством з питань запобігання корупції в рішенні від №224 взято до уваги інформацію адміністратора Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування - Державного підприємства «Українські спеціальні системи» (лист від 07.04.2017 № 01-534) щодо періодів неналежного функціонування Реєстру, а саме:

- з 9:00 до 12:00; 12.03.2017 - з 02:00 до 07:00; 15.03.2017 - з 22:00 до 24:00; 16.03.2017 - з 00:00 до 3:00 та з 07:00 до 08:00; 19.03.2017 - з 08:00 до 11:00;

- з 06:00 до 08:00; 26.03.2017 - з 12:00 до 24:00; 27.03.2017 - з 00:00 до 08:00; 28.03.2017-з 01:00 до 10:00.

Поважних причин для неподання ОСОБА_2 письмового повідомлення про суттєві зміни в майновому стані до Національного агентства не встановлено.

Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-934/0/4-17 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетруси), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (тримання) під вартою, тощо.

Таким чином, на думку особи, яка склала протокол, ОСОБА_2, перебуваючи на посадізаступника начальника управління- начальника відділу боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми, підполковника поліції, порушив вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані -

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнав, та заперечував наявність у нього обовязків, як у субєкта декларування, відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», при придбанні автомобіля в кредит, до моменту погашення кредиту, повідомляти про зміни у майновому стані.

Адвокат ОСОБА_3 просивзакрити провадження по справі про адміністративне правопорушення з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання адвоката, просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_2, адвоката та дослідивши матеріали адміністративного провадження, приходжу до висновку що провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно п.64 Розяснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням НАЗК від 11 серпня 2016 р. № 3 (із змінами, внесеними рішеннями НАЗК) (надалі Розяснення НАЗК), відповідно до частини другої статті 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 ПМ, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться у провину виключно не повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані після придбання у власність автомобіля марки SUZUKI, моделі VITARA, на загальну суму 550 000 грн., відповідальність за що передбачена ч .2 ст. 172-6 КУпАП.

При викладених обставинах слід погодитись зі стороною захисту, що особа, що склала протокол відносно ОСОБА_2, залишила поза увагою фактичні обставини придбання вказаного автомобіля, вищевикладені норми діючого законодавства та відповідні розяснення НАЗК, а також не долучила до справи Договір застави.

В даному випадку слід прийняти до уваги положення ст.316 та ст.317 Цивільного Кодексу України, згідно яких, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Безпідставно не прийняті до уваги умови пункту 6 Договору застави та п.п.3.4. Договору купівлі-продажу, згідно яких ОСОБА_2 не має права розпоряджатись автомобілем та використовувати його до моменту повної оплати вартості товару, частина якої здійснюється за кредитні кошти, без попередньої письмової згоди Банку на це.

Таким чином, ОСОБА_2 і на даний час не має права на свій власний розсуд розпоряджатися придбаним автомобілем до повернення всієї суми кредитних коштів отриманих за Договором Кредиту від 02.03.2017 року.

Тобто, з урахуванням приписів вищевказаних правових норм та договірних положень, слід зробити висновок, що фактичне право власності на автомобіль, як на предмет застави у покупця та позичальника у ОСОБА_2 виникне виключно після внесення Банку, як заставодержателю, всіх платежів у відповідності до положень укладеного Договору кредиту, або надання Банком письмової згоди на відчуження даного автомобіля.

Згідно законодавства України договір купівлі-продажу є однією із підстав переходу права власності на річ, тому однією з його умов повинно бути визначення моменту переходу права власності на майно, що передається за ним. Момент укладення договору не повинен завжди збігатися з моментом виникнення права власності на майно за цим договором.

В даному випадку правильне визначення конкретного моменту виникнення у ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль має важливе значення, оскільки з цього моменту останній наділений обовязком виконати дії, передбачені ч.2 ст.52 Закону.

Так на відмінність від орендаря, який на підставі договору оренди набуває тільки право володіння і право користування обєктом оренди, фактичне право розпорядження майном на свій розсуд є прерогативою тільки власника і поєднане з можливістю володіння і користування майном, що складає обсяг повноважень власника.

Тому виключно право ОСОБА_2 на розпорядження автомобілем на свій розсуд дозволяє вирішити його юридичну долю, в тому числі, шляхом укладення правочинів та здійснення інших юридичних актів.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не передбачено законом або договором.

Дана норма не суперечить п.64-4 Розяснень НАЗК, згідно яких субєкт декларування повинен подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані (у разі придбання ним транспортного засобу за межами України, вартість якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року) протягом 10 днів з моменту набуття права власності за договором.

Враховуючи викладені приписи законодавства та обставини справи слід зазначити, що у випадку здійснення купівлі автомобілю ОСОБА_2, має місце наявність трьох повязаних угод, які по суті фактично визначають момент переходу права власності на автомобіль, вирішення цього моменту трьома зацікавленими особами: ОСОБА_2, ДП «Автотрейдінг-Одеса» та ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_6», тому до «договору за яким набувається право власності» у розумінні ст.334 ЦК України, ч.2 ст.52 Закону та п.64-4 Розяснень НАЗК, слід віднести не тільки Договір купівлі-продажу, але й Договори кредиту та застави, виконання перед Банком яких дозволить ОСОБА_2 стати фактичним власником автомобіля.

Вважаю за необхідне взяти до уваги ч.1 та ч.2 ст.235 ЦК України, які визначають поняття удаваний правочин, тобто такий, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили і якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В даному випадку із змісту Договору купівлі-продажу автомобілю від 02.03.2017 року вбачається фактичне укладання не двосторонньої угоди, а трьохсторонньої угоди купівлі- продажу автомобілю із використанням банківського кредиту, зокрема із обовязків та здійсненних ОСОБА_2 дій перед укладанням даної угоди, що викладені в п.п.2.2.2. Договору купівлі-продажу, а саме,що:

- другий (остаточний) платіж у розмірі 265 000 грн. (у т.ч. ПДВ 20% 44 166,67 грн.) сплачуються за рахунок кредитних коштів банку.

- із опосередкованого визначення обовязків Банку щодо оплати автомобіля за рахунок кредитних коштів, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Продавця, які викладені у п.п. 2.1. Договору кредиту.

Крім того, суперечливість пункту Договору застави та п.п. 3.4. Договору купівлі-продажу щодо фактичного виникнення у ОСОБА_2 права власності на автомобіль вказує на наявність ознак удаваності укладених ним Договору купівлі-продажу, Договорів кредиту та застави.

Так, за змістом п.п. 3.4. Договору купівлі-продажу після повної 100% оплати автомобілю, ОСОБА_2 буде вправі їм розпоряджатися. Але, згідно пункту 6 Договору застави останній позбавлений права на свій розсуд здійснювати його відчуження, або будь-яку передачу придбаного автомобіля, а вправі тільки володіти та користуватись автомобілем з обмеженнями, передбаченими Договором.

Дослідження причин та мети даних дій Продавця і Банку по не укладанню трьохстороннього правочину купівлі-продажу автомобілю із використанням банківського кредиту та застави, які готували документи за даними угодами, не є предметом дослідження у даній справи.

Тому, вважаю, що в даному випадку фактична умова моменту переходу права власності на майно за даним трьохстороннім договором за ОСОБА_2 наступає виключно після погашення ним кредиту банку. Так як в даному випадку сторони фактично відступили від основного правила, встановленого законом (право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна), і відповідно ст.334 ЦК України добровільно користуючись своїми правами передбачили інший встановлений законом момент переходу права власності на автомобіль, а саме після погашення ОСОБА_2 банківського кредиту.

Тому, як зазначено вище, ОСОБА_2 в контексті ст.316, ст.317, ст. 334 ЦК України та п.64-4 Розяснень НАЗК, на даний час не набув права власності на автомобіль, придбаний ним за Договором купівлі-продажу від 02.03.2017 року, у звязку з чим у останнього не виникало обовязків, передбачених ч. 2 ст. 52 Закону, а саме повідомлення НАЗК у десятиденний строк про суттєві зміни у майновому стані у звязку з його придбанням.

При даних обставинах, ОСОБА_2 мав обовязок відобразити дану купівлю автомобілю за рахунок кредитних коштів виключно при подачі звичайної електронної декларації, що він своєчасно зробив у 2018 році.

Тому вважаю, що в даному випадку має місце, неправильне, в порушення діючого законодавства України, встановлення моменту набуття права власності на автомобіль придбаний в кредит, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2, що призвело до помилкового складання протоколу за порушення останнімч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, слід зазначити, що об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, полягає в тому, що: 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані; 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані» слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити, як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

Зрозуміло, що кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.

Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу, т.і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

Тому, з урахуванням появи у особи обовязків після отримання кредиту на його повернення, можливо дійти до висновку про те, що придбання даною особою майна на кредитні кошти до моменту повного погашення кредиту, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому, не збільшується.

Навпаки, з урахуванням вартості обслуговування кредиту для ОСОБА_2С.(сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1.99% річних) кількісний показник при цьому змінюється в меншу сторону.

При цьому, зміна якісного показника майнового стану суб'єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

Згідно п.64-4 Розяснень НАЗК, субєкт декларування повинен подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані (у разі придбання ним транспортного засобу за межами України, вартість якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року) протягом 10 днів з моменту набуття права власності за договором.

Крім того, у п.64-2 Розяснень НАЗК, дається розяснення суб'єкту декларування про необхідність та порядок подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі отримання кредиту.

Таким чином, НАЗК окремо визначив та розяснив порядок подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані при «придбанні автомобілів» та при «отримання кредитів».

Обовязок подання повідомлень про суттєві зміни в майновому стані у разі «придбання автомобілів за кредитні кошти» НАЗК не визначений та не розяснений.

Викладені обставини даної справи свідчать про наявність невизначеності в застосуванні як ч.2 ст.52 Закону так і ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Викладений висновок зобовязує суд при розгляді справ цієї категорії керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Положеннями ст.ст. 8, 58 Конституції України, визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а практика Європейського суду з прав людини є обовязковою для застосування національними судами.

Слід зазначити, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні . Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 році) Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом» є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватись цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

Про це ж йдеться і у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2004 року по справі «Пукх проти Естонії», згідно якого кримінальне право не повинно надмірно тлумачитись на шкоду обвинуваченому.

Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформував у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи може мати негативні наслідки та привести до сваволі.

Тому, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності стосовно порядку та підстав подання повідомлення субєктом декларування НАЗК про суттєві зміни в майновому стані у разі «придбання автомобілів за кредитні кошти», при викладених обставинах припускає неоднозначне тлумачення прав та обов'язків ОСОБА_2, тому за необхідне застосувати найбільш сприятливий для останнього підхід і вирішити зазначену колізію у законодавстві шляхом тлумачення на користь ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) може винести постанову про закриття справи у тому числі при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.1,3,27,28 Закону України "Про запобігання корупції", ст.ст.9,172-6,245,247ч.1 п.1, 251, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, на підставі п1. ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Одеської області.

Суддя:

04.06.2018