АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/199/18 ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ - ОСОБА_2,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

захисника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_3до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 09.09.2017 року складений протокол відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БР № 234242, 09.09.2017 року о 00-46 год. в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, 319 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом «ВАЗ 2102» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоровя КЗОЗ «обласний наркологічний диспансер» відмовився в присутності двох свідків.

ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України за що відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Постанова районного суду прийнята без урахування дійсних обставин справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення сфальсифіковані. Вважає, що районний суд не обґрунтовано притягнув його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що 09.09.2017 року приблизно о 00-00 год. заходився в дворі, біля будинку № 4-Б по вул. Героїв Праці, в м. Харкові, разом з ОСОБА_5 де знаходився автомобіль «ВАЗ 2102». У двір вїхали співробітники поліції, зазначили, що є орієнтування про угон, попросили надати документи на автомобіль.

Документи на транспортний засіб знаходились за місцем реєстрації ОСОБА_3: АДРЕСА_1, де постійно мешкає його сестра ОСОБА_6 з сімєю. ОСОБА_7 погодилась проїхати з поліцейськими, надала поліцейським документи, які поліцейські перевірили та сфотографували, при цьому ОСОБА_3 присутній не був.

Також зазначає, що з поважних причин не був присутнім в судовому засіданні, оскільки судовий виклик не отримав, в звязку з не проживанням за місцем реєстрації.

В клопотанні про поновлення строку ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що 26.01.2018 року отримав лист ГУ НП України в Харківській області з вимогою прибути для здачі водійського посвідчення, зі змістом оскаржуваної постанови ознайомився 31.01.2018 року (а.с. 14-15, 16).

Враховуючи, що доводи про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення не спростовуються матеріалами справи, необхідно задовольнити клопотання ОСОБА_3 поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року, звільнити його від адміністративної відповідальності та за закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника адвоката ОСОБА_4, які апеляційну скаргу підтримали, допитавши працівників поліції ОСОБА_8, ОСОБА_9, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 234242 від 09.09.2017 року складений саме за відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Відмова водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, крім протоколу, також підтверджується:

- поясненнями гр. гр. ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були свідками відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоровя: вул. Шевченка, 26, м Харків та від підписання протоколу (а.с. 1, 3-4, 69);

- рапортом лейтенанта поліції ОСОБА_9 відповідно до якого, 09.09.2017 року, близько 00-46 год. патрулюючи у складі екіпажу «0203» надійшов виклик оператора 102, що по вул. Героїв Праці біля буд. 34 рухається авто НОМЕР_2, за кермом якого водій в пяному стані. Перевіривши інформацію та рухаючись по вул. Ак. Павлова виявлено автомобіль, прийнято заходи щодо його зупинки. Автомобіль зупинено навпроти буд. 319 по вул. Ак. Павлова. В ході спілкування у водія виявлено ознаки алкогольного спяніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку за допомогою «Drager Alcotest» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, які стали очевидцями, що водій керував автомобілем та свідками відмови від проходження огляду на стан спяніння (а.с. 5);

- відомостями про відсторонення водія ОСОБА_3 від керування транспортним засобом здійснено в порядку передбаченому ст. 265-2 КУпАП та відповідно до рапорту лейтенанта поліції ОСОБА_9 після складання всіх матеріалів справи, ОСОБА_3 залишив всій автомобіль НОМЕР_2, на місці його зупинки за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова 319 без порушень ПДР України (а.с. 4).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти ОСОБА_6» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються його права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_3 таким правом не скористався, протокол підписувати відмовився, пояснень не надав, про що відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2 поліцейським зроблено відповідний запис (а.с. 1).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони працівників поліції або свідків було необєктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 суду не надали.

Поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 234242 від 09.09.2017 року відносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необєктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

При апеляційному перегляді постанови районного суду ОСОБА_3 пояснив, що 09.09.2017 року ближче до першої години ночі знаходився за адресою: м. Харків, по вул. Героїв Праці, 4-Б, сидів на лавці біля підїзду, пив пиво, слухав музику з автомобіля «ВАЗ 2102», автомобілем не керував, документи поліцейським надала його цивільна дружина ОСОБА_7 Поліцейські склали протокол незаконно, оговорили його, чим вчинили кримінальне правопорушення.

За клопотанням захисника ОСОБА_3 адвоката - ОСОБА_4 витребувано з Національної поліції відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

Згідно відповіді заступника начальника ОСОБА_12 від 02.03.2018 року відеозаписи з реєстраторів особового складу, які 09.09.2017 року були присутні під час складання адміністративного матеріалу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 знищено згідно ОСОБА_11 знищення медіофайлів № 46-17 від 14.12.2017 року (а.с. 30).

При апеляційному перегляді за клопотанням ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 допитані поліцейські, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_13

Інспектор поліцій ОСОБА_8 пояснила, що 09.09.2017 року знаходилась на нічному чергуванні у складі екіпажу «0203», отримали орієнтування про рух транспортного засобу помаранчевого кольору по вул. Героїв праці. Обстежуючи двори по вул. Ак. Павлова було виявлено автомобіль НОМЕР_2 помаранчевого кольору, який рухався попереду патрульного автомобіля, на вимогу водій зупинився. Встановлено особу водія ОСОБА_13, який перебував у стані сильного алкогольного спяніння. Під час спілкування з ОСОБА_14 останній декілька разів засинав на лавці.

Інспектор поліцій ОСОБА_9 пояснив, що 09.09.2018 року під час несення служби надійшло повідомлення про рух автомобіля помаранчевого кольору по вул. Героїв праці з порушенням правил ПДР. При перевірці повідомлення виявлено автомобіль НОМЕР_2, який рухався у дворах по вул. Ак. Павлова. Транспортний засіб було зупинено за допомогою світлових приладів. Водій ОСОБА_13 вийшов з автомобіля сів на лавку та заснув. Документи на транспортний засіб надала цивільна дружина ОСОБА_13

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про фальсифікацію матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вчинення поліцейськими проти нього злочину не підтверджено жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні відомості відповідно до ст. ст. 55, 56, 214, 215 КПК України про звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з заявою про вчинення поліцейськими проти нього злочину, на який він посилається.

Відповідно до вимог ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на час розгляду справи районним судом та апеляційним судом жодній особі не вручено.

Клопотання про допит як свідків гр. гр. ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, не підлягає задоволенню. Зазначення в апеляційній скарзі про надання гр. ОСОБА_17 документів на автомобіль, які знаходились у ОСОБА_15 працівникам поліції та спілкування між собою гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 з приводу приїзду поліції не відносяться до обставин вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані обставини можуть свідчити про вчинення ОСОБА_3 іншого адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, про неповідомлення районним судом про час та місце розгляду справи як на підставу скасування постанови районного суду, не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи видно, що районний суд неодноразово вжив заходи для повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду за адресою його реєстрації (а.с. 10).

ОСОБА_3 судову кореспонденцію не отримував, рухом справи не цікавився, до суду не з метою отримання інформації про стан відносно нього провадження не звертався.

В доводах апеляційної скарги вказує, що за місцем реєстрації не проживає, іншої адреси для листування при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 поліцейським не повідомив.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В ст. 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Районний суд обґрунтовано застосував норми ст. 268 КУпАП, щодо необовязкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не зазначено (а.с.15-17).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем, в стані алкогольного спяніння, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоровю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Підстав для скасування або зміни постанови Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року при апеляційному перегляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 245, 278, 280, 283, 294, 295, 298, 299, 317 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2