Справа № 409/785/18
Провадження №3/409/145/18
П О С Т А Н О В А

"06" червня 2018 р. Білокуракинський районний суд Луганської області

Суддя Білокуракинського районного суду Максименко О.Ю., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов зі Старобільського ОСОБА_1 в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ЕК № 101681, виданий Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області 10.07.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 009039, ОСОБА_2 01.04.2018 року о 09 годині 30 хвилин в Старобільському районі с. Підгорівка по вул. Центральній керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками сп'яніння, а саме: різких запах алкоголю з порожнини рота на відстані, шатка хода, млява річ. Від усих форм та методів обстеження, в тому числі на місці зупинки за допомогою алкотестеру DRAGER на предмет вживання алкогольних напоїв водій відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що в стані алкогольного сп'яніння він не перебував, в дану ситуацію попав вперше, був тиск зі сторони працівників правоохоронних органів, тому пояснення в протоколі було написане примусово. Також пояснив, що 01.04.2018 року він з дружиною зранку збиралися до м. Старобільськ. З ними поїхала їхня знайома. Перед Старобільським мостом зупинили працівники поліції. Жінка, яка їхала разом з ними в автомобілі була трохи на підпитку, тому в салоні було чути запах алкоголю. Працівники поліції після зупинки запросили його до свого автомобілю та запропонували подихати в прибор на відстані, навіть не приближаючи його до роту, який показав 0,3 промілі, хоча алкоголь він не вживав та не вживає взагалі давно, декілька років. ОСОБА_2 не заперечував пройти медичний огляд для встановлення стану сп'яніння у лікарні, на що поліцейський повідомив, що для цього необхідно викликати евакуатор, який коштує 7000 грн., та сплатити за штрафмайданчик, на якому буде знаходитися автомобіль, 400 грн. щоденно, і автомобіль він зможе забрати лише через декілька днів. Потім поліцейський сказав, що може йому допомогти та набрав на телефоні цифру 7000, на що ОСОБА_2 відповів, що у нього немає таких коштів. Згодом поліцейський запропонував відмовитися від освідування та написати відмову в протоколі, також сказав написати, що вчора він випив 50 гр. спиртного, все це також було сказано на камеру телефону, перед зйомкою поліцейський розповів ОСОБА_2, що йому потрібно говорити. Після цього поліцейським було зупинено ще два автомобіля, водії яких розписувалися у протоколі. При цьому один з них сказав ОСОБА_2, чого ти відмовляєшся пройти медичний огляд, ти ж тверезий, на що ОСОБА_2 йому розповів всю ситуацію. Після чого, ОСОБА_2 порозписувався в протоколі, сів за кермо та поїхав, так як дуже поспішав, бо жінка, яка їхала з ними, поспішала на автовокзал. Після чого, ОСОБА_2 з дружиною вирішили заїхати до лікарні та зробити на всяк випадок освідкування. Згідно висновку, ОСОБА_2 спиртні напої не вживав. Кров не здавав, так як у нього на руках не було протоколу про адміністративне правопорушення. Наступного дня ОСОБА_2 поїхав до м. Сєвєродонецьк Луганської області в обласний відділ поліції, попав на прийом до підполковника Погукай, розповів їй ситуацію, яка склалася, вона пообіцяла провести внутрішнє розслідування та покарати винних.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2. 01.04.2018 року вона з чоловіком поїхала до сестри в м. Старобільськ Луганської області. З собою взяли ще знайому. Перед Старобільським мостом їх зупинили працівники поліції. Чоловік вийшов з машини, та вони разом з поліцейським пішли до поліцейської машини. Жінка, яка їхала з ними, почала хвилюватися, що їй потрібно на автостанцію, бо вона запізниться на автобус. Поліцейські покази чоловіка знімали на телефон, там були ще свідки, якісь чоловіки. Поліцейські голосно розмовляли та сперечалися, хто буде оформлювати протокол. Потім вони поїхали, чоловік сказав, що у нього забрали права, так як сказали, що він вживав спиртні напої. Чоловік пояснив їй, що запереживав, що поліцейські заберуть машину та поставлять на штрафмайданчик, за який потрібно буде платити немалі кошти, тому на камеру сказав, як йому запропонував поліцейський, що той вживав спиртні напої. Коли приїхали в лікарню, то попросили зробити їм розгорнутий аналіз. Згідно протоколу про освідкування, чоловік спиртних напоїв не вживав.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «ОСОБА_5 проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до пояснень ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які прикладені до протоколу, ОСОБА_2 01.04.2018 року о 9.00 годині відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичній установі та пройти тестування на алкоголь технічним засобом "Драгер".

Згідно протоколу № 105 від 01.04.2018 року, який ОСОБА_2 було долучено до матеріалів справи, 01.04.2018 року о 10.55 год. лікарем ОСОБА_7 було проведено медичний огляд ОСОБА_2 для встановлення стану сп'яніння, згідно висновку якого ОСОБА_2 є тверезим (а.с.18).

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до листа заступника міністра Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.02.2018 року відповідно до п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103, огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проводиться, зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. При цьому, на сьогодні відсутній перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Держспоживстандартом (правонаступником якого є Мінекономрозвитку), також Мінекономрозвитком не затверджено такого переліку.

Тобто, поліцейські не мали права пропонувати ОСОБА_2 пройти тестування на алкоголь технічним пристроєм ДРАГЕР, який не було дозволено використовувати Мінекономрозвитком.

Окрім того, суд зазначає, що поліцейським ОСОБА_8 було порушено вимоги ст.265-2 КУпАП, а саме: у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч.1, 2, 3 і 4 ст. 130 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів, особа, яка керувала транспортним засобом взагалі не була позбавлена керування транспортним засобом шляхом його затримання, хоча працівник поліції підозрював ОСОБА_2 у вживанні алкоголю, однак не відсторонив його від керування, а навпаки, як було встановлено в судовому засіданні, водій далі продовжив рух за кермом автомобіля. При цьому поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначене: т/з суттєво не перешкоджав руху транспортним засобам.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додаються: відеозапис, пояснення свідків, але фактично відеозапис додано не було. Білокуракинським районним судом Луганської області до Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області та до Головного управління НП в Луганській області було направлено запит щодо ознайомлення та перегляду в судовому засіданні даного відеозапису, але його надіслано так і не було. Крім того, 06.06.2018 року до Білокуракинського районного суду Луганської області викликалися інспектор БПОП ГУНП Аскєров Р.Г., який складав протокол про адміністративне правопорушення та свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Судові повістки були отримані адресатами, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення. Проте, зазначені особи до суду 06.06.2018 року не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Таким чином, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, що підтверджують керування ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, а навпаки, надані докази, що ОСОБА_2не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження по справі про адміністративне правопорушення піддягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Керуючись ст.ст. 1, 130, 247, 251, 265-2, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_9