Справа № 643/4019/18
Провадження № 3/643/1934/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Суддя Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який має 3 групу інвалідності, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу, 24.03.2018 року приблизно о 03 год. 50 хв. в м. Харкові, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Сергієвська, біля буд. 8А, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, неадекватна поведінка). Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків. В діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, та пояснив, що 24.03.2018 року приблизно о 03 год. 50 хв. він керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Тополєва, де його зупинили, причину зупинки не повідомили, та згодом відпустили. Він поїхав далі, та коли він вже припаркувався біля буд.8А по вул. Сергієвська, та вийшов з автомобіля, працівники поліції знову підїхали до нього, та повідомили, що у нього нібито не видно державні номерні знаки. На що він, в свою чергу, зупинив водія автомобіля, який проїжджав повз, ОСОБА_2, попросив його бути свідком. ОСОБА_2 повідомив працівникам поліції, що державний номерний знак на його автомобілі видно. Після чого, працівники поліції повідомили, що він нібито знаходиться у стані алкогольного спяніння та запропонували пройти огляд на стані спяніння за допомогою алкотестера. Він відмовився проходити огляд на місці та наполягав відвести його до наркоцентру, однак працівники поліції склали протокол про відмову від проходження огляду на стан спяніння.

Судом було допитано свідка ОСОБА_2, який показав, що з ОСОБА_1 він не знайомий. Так, весною 2018року, він рухався по вул. Тополєва, коли його зупинив ОСОБА_1 та попросив бути свідком. Він подивився номерні знаки автомобіля ОСОБА_1, які були чистими, та повідомив про це працівникам поліції. Після чого він поїхав далі. Коли він вже був на вул. Сергіївській, за ним слідом приїхав ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та закрив його, у двір заїхали працівники поліції, які підійшли до ОСОБА_1 та почали знову говорити про те, що його державні номерні знаки не видно та що він знаходиться у стані алкогольного спяніння. ОСОБА_1 знаходився у нормальному стані, у нього був відсутній запах алкоголю з порожнини рота, він поводив себе адекватно, та н6аполягав, щоб його відвезли до наркоцентру.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання за викликом суду не зявилися.

Заслухавши ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_5, які просили закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, відео з нагрудних відеокамер, суд приходить до наступного.

Так, зі змісту відео з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, а навпаки просив провести огляд на стан спяніння у наркологічному центрі.

Також, як вбачається з письмових показах свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан спяніння, однак не вказано, від якого саме огляду на стан спяніння відмовився ОСОБА_1

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п.6 вказаної інструкції - огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (спеціальні технічні засоби). Пунктом 7. передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (заклад охорони здоров'я).

Відповідно до ч.2-4 ст..266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

І лише у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння, затверджується управлінням охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп'яніння в інших випадках забороняється (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_7 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «ОСОБА_6 проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Аналізуючи зібрані у справі та перевірені судом докази, суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Таким чином, вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що, відповідно до ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 247, ст. 283, ст. 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також може бути опротестована прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження (опротестування) цієї постанови.

Суддя - Т.М. Довготько