ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________
№ 201/4879/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 рокум. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., за участю: прокурора Кривцун С.О., захисника ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Національного агентства з питань запобігання корупції, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, працюючого генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк», який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Баумана, 4, притягнутого за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_2, відповідно до якого останній, під час реалізації службових повноважень генерального директора ДП «Дніпропетровський державний цирк» (м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 33), будучи субєктом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто посадовою особою юридичної особи публічного права, вчинив дії (прийняв рішення) в умовах реального конфлікту інтересів, а саме розробив та подав на затвердження штатний розпис зазначеного підприємства, яким, зокрема, встановлювалась надбавка його дружині ОСОБА_3, чим порушим вимоги пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_2 з'явився до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що його дружина ОСОБА_3 дійсно працює на посаді головного режисера ДП «Дніпропетровський державний цирк» та останній, з 2012 року, було надано звання Заслуженої артистки України, у звязку із чим, відповідно до Постанови КМУ від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Мінкультури України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», він встановив ОСОБА_3 надбавку в розмірі 20 відсотків від окладу, а отже, приймаючи рішення про встановлення такої надбавки, він не мав приватного інтересу.

Захисник ОСОБА_1 просила суд дану справу про адміністративне правопорушення закрити, у зв'язку з відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

Вислухавши думки учасників провадження, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, згідно примітки до даної статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів також викладено і в Законі України «Про запобігання корупції».

Складовою реального конфлікту інтересів є приватний інтерес, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року за № 223-943/0/4-17 зазначив, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати обєктивний вираз, а також часовий взаємозвязок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення. 3) наявність повноважень на прийняття рішення. 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП повинно бути доведено факт прийняття нею рішення саме в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності у особи будь-якого майнового чи немайнового інтересу, який впливає на її обєктивність або неупередженість.

Проте дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення судом не було встановлено відповідних належних доказів, які підтверджують існування у ОСОБА_2 під час розроблення та подання на затвердження штатного розпису, яким встановлювалась надбавка його дружині ОСОБА_3, приватного інтересу, який би впливав на його обєктивність або неупередженість.

ОСОБА_2, як генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк», дійсно було підписано та направлено на затвердження Міністерству культури України штатний розпис цього підприємства, відповідно до якого головному режисеру ОСОБА_3, яка приходиться йому дружиною, встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків від посадового окладу, однак лише наявність сімейних відносин між ними не свідчить достовірно про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності майнового чи немайнового інтересу, який обумовлює його необєктивність або упередженість.

Тільки той приватний інтерес у сфері службових повноважень, що може вплинути або впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

У Методичних рекомендаціях щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених Рішенням НАЗК № 839 від 29 вересня 2017 року, підтверджено, що Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на обєктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень. Той же висновок було зроблено у Посібнику Організації економічного співробітництва та розвитку з питань врегулювання конфлікту інтересів на публічній службі (2003), де встановлено, що конфлікт інтересів не слід ототожнювати з корупцією ipso facto (в силу власне факту).

В цьому випадку підставою призначення головному режисеру ДП «Дніпропетровський державний цирк» ОСОБА_3 надбавки в розмірі 20 відсотків від посадового окладу стало те, що остання має звання Заслужена артистка України, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а також наказу Міністерства культури України № 745 від 18 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», працівникам, яким присвоєно почесне звання «Заслужений працівник України», встановлюється надбавка в розмірі 20 відсотків окладу. Крім того штатний розпис підписаний та направлений ОСОБА_2 був затверджений без зауважень заступником Міністра культури України ОСОБА_4 24 березня 2017 року, отже викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не вступав у суперечність між приватним інтересом, повязаним з сімейними стосунками, і своїми службовими повноваженнями, а лише виконував вимоги обовязкових нормативно-правових актів, які встановлюють надбавки для певної категорії працівників, зважаючи при цьому на те, що сам штатний розпис затверджувався іншою посадовою особою Мінкультури України. З цього випливає, що попри наявність приватного конфлікту інтересів у ОСОБА_2 при підписанні та подачі на затвердження штатного розпису із встановленням надбавки його дружині ОСОБА_3 у розмірі 20 відсотків, були відсутні дискреційні повноваження щодо можливості встановлення або ні цієї надбавки, також як і визначення її розміру, тобто вплинути на можливість встановлення надбавки своїй дружині та визначення її розміру, використовуючи свої службові повноваження, він не мав ніякої можливості.

В даній справі відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений обґрунтований висновок про те, що в даному випадку ОСОБА_2 діяв упереджено, тобто зважаючи на свій приватний інтерес, при цьому наявність такого приватного інтересу, який зумовлений лише сімейними обставинами, не є прямим доказом того, що особа скоїла корупційне правопорушення та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів. Тож стверджувати, що сімейні відносити ОСОБА_2 з ОСОБА_3, впливали на обєктивність або неупередженість першого при прийнятті рішення про встановлення надбавки для другої за даних обставин є неможливим.

Приватний інтерес, який впливає на обєктивність або неупередженість особи при прийнятті рішення, є однією з обовязкових складових для встановлення наявності реального конфлікту інтересів, а тому його відсутність виключає в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину уповноваженою особою НАЗК в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за вчинення дій чи прийняття рішень саме в умовах реального конфлікту інтересів, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, притягнутого за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя:ОСОБА_5