АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/1388/2018 Суддя 1 інстанції - Просалова О.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року щодо -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Постановою суду встановлено, що 28.12.2017 року о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Вербицького, 4 в м. Києві, був неуважний, не дав дорогу транспортному засобу, що завершував маневр через перехрестя, чим спричинив зіткнення з автомобілем «Land Rover Range Rover Sport» д.й.з. НОМЕР_4, під керування ОСОБА_5, що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 16.5 ПДР.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта суд першої інстанції безпідставно визнав його винним у вчиненні ДТП, оскільки при винесенні вказаної постанови не в повному обсязі були досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_3 зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ним порушено п.п. 2.3 «б» та 16.5 ПДР України, так як зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 сталося на полосі руху його автомобіля у той момент коли він рухався по головній дорозі, а автомобіль другого учасника виїжджав на головну дорогу з прилеглої території будинку №4, розташованого по вул. Архітектора Вербицького м. Києва.

Апелянт вказує на те, що згідно п.1.10 ПДР України, затверджених КМУ «перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг, не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території», а тому, на думку апелянта, працівник поліції та суддя не правильно інкримінували йому порушення, передбачене п.16.5 ПДР України, диспозиція якої передбачає порушення вимог проїзду регульованого перехрестя, що не відповідає дійсності. Факт виїзду з двору підтверджує також і очевидець, до показань якого, про обставини ДТП, він також відноситься критично. Другий пункт (2.3 Б ПДР України), який йому інкримінують, взагалі є допоміжним пунктом, а не основним і в основу правопорушення не може бути покладено, так як не конкретизує дії водія в даній дорожній ситуації.

ОСОБА_3 стверджує, що з вищеописаного ним механізму дорожньо-транспортної пригоди та аналізу механічних пошкоджень транспортних засобів можна зробити висновок про те, що причиною ДТП є виїзд автомобіля НОМЕР_3 на голову дорогу з прилеглої території «двору», не надання переваги транспортному засобу, який рухався по ній, чим своїми діями водій автомобіля «Land Rover» створив для руху його автомобіля небезпеку, а тому, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про порушення ним п.2.3 «Б» та п.16.5 Правил дорожнього руху України і його винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не можна визнати обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_3, який, підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити з наведених в ній підстав, пояснення ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7, які фактично визнали апеляційну скаргу, зазначаючи про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції дійшли помилкового місця про те, що дорожньо - транспортна пригода трапилась на перехресті, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді підлягає скасуванню, з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за таких обставин.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів та з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону суддею, як убачається з матеріалів справи, належним чином не виконані, внаслідок чого залишились нез'ясованими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Ухвалюючи постанову про визнання винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя районного суду обґрунтував своє рішення тим, що його винуватість підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, приходжу висновку про помилковість такого висновку суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 вбачається, що йому інкримінувалось порушення п.п. 2.3»б», 16.5 ПДР України, а саме, те, що він 28.12.2017 року о 17 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Вербицького, 4 в м. Києві, був неуважний, не дав дорогу транспортному засобу, що завершував маневр через перехрестя, чим спричинив зіткнення з автомобілем «Land Rover Range Rover Sport» д.й.з. НОМЕР_4, під керування ОСОБА_5, що призвело до пошкоджень транспортних засобів, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Пункт 2.3 «б» ПДР України входить до 2 розділу Правил дорожнього руху під назвою «Обов'язки і права водіїв механічних транспортних засобів» та передбачає те, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, тобто є загальним.

Пункт 16.5 ПДР України визначає правильність проїзду регульованого перехрестя. Зокрема вказує, що у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Термін «перехрестя», що наведений в п. 1.10 ПДР України означає що це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Як зі схеми місця ДТП, так і з пояснень в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, ОСОБА_6 та її захисника вбачається, що дорожньо - транспортна пригода трапилась на смузі руху водія ОСОБА_3 в момент, коли автомобіль ОСОБА_6 виїхав на цю дорогу з прилеглої території, а саме з двору будинків № 4 і № 6.

Відтак, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 виїжджала на проїзну частину з прилеглої території, та в місці ДТП відсутні як регулювальники або світлофор, завдяки чому він би регулювався, то місце, де відбулось зіткнення транспортних засобів не вважається перехрестям, та проїзд в цьому місці проїзної частини не може регулюватись вимогами п. 16.5 ПДР України.

Такий висновок апеляційного суду підтверджується й відповіддю Начальника КП « Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району м. Києва» ОСОБА_8 від 25.05.2017 р. за №1001, згідно якої вбачається, що ділянка, де сталася дорожньо - транспортна пригода є виїздом з дворів будинків АДРЕСА_2.

Відтак, саме з огляду на представлені у справі докази, у тому числі відомості щодо виїзду ОСОБА_6 з прилеглової дворової території, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дорожньо - транспортна пригода трапилась не на перехресті. Відповідно апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_3 порушення п. 16.5 ПДР України (за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення).

Інший же пункт ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_3 є допоміжним пунктом, а не основним, і порушення цього пункту не можуть бути покладні в основу визнання винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Відтак, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку, в тому числі й протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 порушень п. 16.5 ПДР України, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністратвиного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень - скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал