Провадження № 3/679/198/2018
Справа № 679/395/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м.Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Базарник Б.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Нетішинського ВнП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, направленої за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту протоколу у справі про адміністративне правопорушення серії БР №057882 від 08.03.2018 року вбачається, що цього ж дня о 00 год. 05 хв. ОСОБА_1 в м.Нетішин по вул.Незалежності, керував транспортним засобом «Renault-Megane», д.н.з. WY4184W, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР України. Огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку проводився у КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішин» за адресою м.Нетішин, вул.Лісова, 1.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, зважаючи на наступні обставини та підстави.

В ході судового розгляду справи правопорушник ОСОБА_1 вину у інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що 07.03.2018 року він приїхав з товаришем в кафе «Берлога», щоб відпочити. В ході відпочинку у вказаному закладі з участю ОСОБА_2 стався конфлікт та в подальшому бійка, неподалік кафе «Берлога», біля магазину «Візит». В результаті побиття ОСОБА_1 втратив свідомість і прохожі люди викликали швидку допомогу, якою його було доставлено в лікарню для надання медичної допомоги. Правопорушник зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не міг бути складений в 00 год. 40 хв., оскільки в цей час він вже перебував у лікарні, де йому надавали медичну допомогу. Вказана бійка тривала 10 15 хвилин. До свідомості ОСОБА_1 прийшов у лікарні і до поліції не звертався. В лікарні працівники поліції забрали у нього без його згоди посвідчення водія і їх не повернули.

Допитаний судом в якості свідка по справі ОСОБА_3 повідомив суду, що разом із своїм товаришем ОСОБА_1 він приїхав до кафе «Берлога», щоб випити пиво. При цьому, свідок вказав на те, що машина за домовленістю із ОСОБА_1 мала залишитись біля вказаного кафе. В подальшому стався інцидент з іншими відпочиваючими і почалася бійка біля магазину «Візит». Після цього було викликано швидку допомогу, щоб ОСОБА_1 надати допомогу. Свідок поїхав у лікарню, де переконався, що з товаришем все гаразд, після чого пішки пішов додому. Що далі робив ОСОБА_1 свідку не відомо. З медичного закладу свідок пішов орієнтовно біля першої години ночі, точно не памятає.

Допитана судом в якості свідка по справі ОСОБА_4 повідомила суду, що являється лікарем, очевидцем того, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля і керував ним, вона не була, оскільки перебувала на своєму робочому місці, а протокол підписала, бо працівники поліції дали їй його підписати в приміщенні лікарні. ОСОБА_5 в цей час перебувала з нею на робочому місці і не могла бути свідком події, що ОСОБА_1 їхав пяний за кермом автомобіля.

Допитаний судом в якості свідка по справі ОСОБА_6 повідомив суду, що він працює фельдшером екстреної медичної допомоги у м.Нетішин. 07.03.2018 року поступив виклик про те, що в районі готелю «Горинь» на пішохідному переході людина втратила свідомість. Свідок приїхав за викликом о 23 год. 50 хв. на місце події, звідки забрав ОСОБА_1 і доставив його у приймальне відділення лікарні та передав черговому лікарю десь близько 00 год. 15 хв. 00 год. 20 хв. При цьому, вказаний свідок не бачив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 розяснено його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України та повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, тимчасово вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Свідками правопорушення є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В графі протоколу про адміністративне правопорушення «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 надано пояснення, відповідно до яких він вказує, що «в алкогольному спянінні не був, за кермом не їздив».

Також в судовому засіданні переглянуто відеозапис фіксації вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Відповідно до вказаного відеозапису зафіксовано перебування правопорушника в приміщенні приймального відділення КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішин». Будь-які підтвердження, що правопорушник перебував за кермом у стані алкогольного спяніння на відеозаписі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації №R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на вищенаведене, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, має місце в діях особи лише в тому випадку, коли така особа здійснює керування транспортним засобом, перебуваючи при цьому сама в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або особою передано керування транспортним засобом іншій особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На думку суду, порушення пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях особи відсутні у тому випадку, коли особа, хоч і перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проте у цей момент не здійснює керування транспортним засобом.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту ст.280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа), при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії суб'єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події, складу адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та порушують принцип презумпції невинуватості, визначений ст.62 Конституції України. Будь-які сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В ході судового розгляду справи судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б безсумнівно підтверджували той факт, що ОСОБА_1 08.03.2018 року перебуваючи в стані алкогольного спяніння здійснював керування транспортним засобом «Renault-Megane», д.н.з. WY4184W, та допустив порушення пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, протокол у справі про адміністративне правопорушення серії БР №057882 від 08.03.2018 року, незважаючи на його зміст, не є беззаперечним та безсумнівним доказом зазначеного факту, оскільки ОСОБА_1 у момент його складання не визнав викладених у протоколі обставин. Крім того, допитані судом свідки, вказані у протоколі на підтвердження факту вчинення останнім інкримінованого йому правопорушення в ході судового розгляду справи не підтвердили факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Зважаючи на вищенаведене, та виходячи з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності, суд вважає встановленим факт відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що провадження в даній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ст.247, ст.ст.250, 251, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Б.І. Базарник