П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року про закриття провадження щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 27 вересня 2017 року в 00 год. 49 хв. на перехресті вул. Лугової та вул. Сім'ї Кульженків в м. Києві, керував автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_1 та в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.4, 10.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, повертаючи ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення, під час зміни напрямку руху не переконався у безпечності маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Суд закрив провадження у справі, оскільки дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) відбулася 27 вересня 2017 року, а відтак на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги він зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вірно оцінив докази, які містяться в матеріалах справи. Він зазначає, що суд не звернув увагу на характер та локалізацію пошкоджень транспортних засобів, які свідчать про винуватість саме іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, показанням якого суд не дав належної оцінки.

Захисник ОСОБА_2 зазначає, що в суді першої інстанції заявляв клопотання про призначення автотехнічної експертизи, проте судом безпідставно було відмовлено у задоволенні його клопотання, у зв'язку з чим він надав копії матеріалів справи експерту для проведення відповідної експертизи. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до висновку експерта, ОСОБА_3 порушив п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР України, але водій ОСОБА_4 також вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки порушив п.п. 12.3, 12.9.(б) ПДР України.

Крім того, апелянт звертає увагу на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, відповідно до якої відповідальність особи, яка вимушено порушила ПДР України, виключається.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскаржуючи постанову суду про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, апелянт просить її скасувати, а провадження закрити за відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з тих підстав, що всупереч вимог ст. 273 КУпАП висновок про порушення ОСОБА_3 п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР України складений не експертом, як того вимагає закон, а слідчим, а також з тих підстав, що суд не взяв до уваги ту обставину, що іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_4 порушені вимоги ПДР України, у зв'язку з чим ОСОБА_3 з метою уникнення ДТП та її наслідків, вимушений був порушити ПДР України. За приписами Постанови Пленуму Верховного Суду № 14 від 23 грудня 2005 року, в такому випаду відповідальність особи, яка вимушено порушила ПДР України, виключається.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду справи за апеляційною скаргою не встановлено порушень процедури провадження у справі про адміністративне правопорушення та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Тому судом переглядається законність прийнятого рішення в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до постанови суду, ухвалюючи рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вказав, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями.

Тому доводи апелянта про те, що висновок від 27 травня 2018 року, складений слідчим, не може бути доказом винуватості ОСОБА_3 є непереконливими, оскільки суд в своєму рішенні на нього не послався.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінивши пояснення ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові докази, суд, виконавши вимоги ст. 252 КупАП, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, відповідно до схеми місця ДТП, зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулось на регульованому перехресті вулиць Лугової та Сім'ї Кульженків в м. Києві. Дана ділянка дороги по вул. Луговій має дорожню розмітку по три смуги руху в обох напрямках.

Відповідно до письмових поясненних ОСОБА_3 (а.с.15) та його пояснень в суді апеляційної інстанції, керуючи автомобілем «КІА», рухаючись в тертій смузі в напрямку вул. Автозаводської на перехресті вул. Лугової та вул. Сім'ї Кульженків він виконував розворот в протилежний напрямок руху і в цей час автомобіль під керуванням ОСОБА_4 здійснив зіткнення з його автомобілем.

На думку апеляційного суду, такі письмові пояснення ОСОБА_3 стосовно обставин ДТП, які він підтвердив під час апеляційного розгляду, суперечать наявним доказам.

Так, в своїх письмових поясненнях (а.с. 10) водій ОСОБА_4 показав, що рухаючись по вул. Луговій в напрямку вул. Автозаводської в другій смузі руху, бачив як в тертій смузі рухалась вантажівка, для якої горів зелений сигнал світлофора зі стрілкою повороту наліво. Позаду вантажного автомобіля рухався автомобіль «КІА». Перед перехрестям цей автомобіль перелаштувався в другу смугу руху і далі ще правіше в першу смугу. Рухаючись в другій смузі, ОСОБА_4 продовжував рух прямо на зелений сигнал світлофора і в цей час автомобіль «КІА», не ввімкнувши лівого покажчика повороту, почав здійснювати поворот ліворуч з першої смуги. Побачивши це, ОСОБА_4 застосував гальмування та прийняв лівіше, проте уникнути зіткнення з автомобілем «КІА» не вдалося. Він стверджує, що зіткнення відбулося в другій смузі руху.

Його пояснення узгоджуються зі схемою місця ДТП (а.с. 6), відповідно до якої на другій смузі руху зліва направо по ходу руху обох транспортних засобів спочатку позначені осип грунту та сліди гальмування, потім вилив технічної рідини біля автомобіля «Тойота», далі осип скла та пластику від автомобіля «Тойота» в напрямку автомобіля «КІА», який позначений посередині перехрестя.

Отже, за наявних даних зіткнення автомобілів відбулось в другій смузі руху, оскільки будь - яких предметів, частин від автомобілів, слідів на дорожньому покритті на тертій смузі руху не виявлено. Тому доводи апелянта про те, що він виконував розворот з третьої смуги є непереконливими.

На думку апеляційного суду, є необґрунтованими посилання апелянта на положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду № 14 від 23 грудня 2005 року, відповідно до якого, за певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила ПДР України вимушено, через створення аварії ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом, оскільки в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_4, який рухався позаду автомобіля «КІА» не міг створити небезпеки для руху водієві ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції стороною захисту надано як доказ невинуватості ОСОБА_3 висновок експертного дослідження № 12 - 1/20 від 30 травня 2018 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.3, 12.9.(б) ПДР України, а водій автомобіля «КІА» ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 10.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Tойота» ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «КІА» шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «КІА» ОСОБА_3 невідповідностей вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, які б знаходились в причинному зв'язку з виникненням досліджуваної ДТП не вбачається. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Toйота» ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3, 12.9.(б) ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що жоден доказ не має наперед встановленої сили і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами.

Апеляційний суд не приймає як доказ невинуватості ОСОБА_3 висновок експертного дослідження, оскільки він містить неточності та суперечності. Так, в розділі «Дослідження» вказано, що ДТП сталася в світлу пору доби, хоча як пояснює сам ОСОБА_3 і це встановлено судом, зіткнення автомобілів відбулось в 00 год. 49 хв. 27 вересня 2017 року.

Експерт дає висновок про невідповідність дій водія ОСОБА_3 п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, оскільки останній змінив напрямок руху. Цим спростовуються доводи ОСОБА_3 про те, що він рухався в третій смузі руху і не змінював напрямку вправо.

Крім того, в цьому розділі зроблені розрахунки стосовно швидкості автомобіля під керуванням ОСОБА_4, моменту виникнення для нього небезпеки та можливості уникнення зіткнення шляхом вчинення відповідних дій. Але в ньому відсутні будь - які дослідження на підтвердження висновку про те, що з технічної точки зору не вбачається причинного зв'язку між діями ОСОБА_3 з виникненням досліджуваної ДТП.

Також суд зазначає, що до повноважень апеляційного суду, визначених положеннями ст. 294 КУпАП, відноситься перевірка законності прийнятого рішення стосовно особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Оскільки судом приймалось рішення лише щодо ОСОБА_3, в даному провадженні відсутній протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4, апеляційний суд не вправі констатувати можливе порушення водієм ОСОБА_4 ПДР України, як того просить сторона захисту.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає постанову суду законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року про закриття провадження щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун