Справа № 522/4113/18
ПОСТАНОВА

24 квітня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Пислар В.П., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли із Управління патрульної поліції Одеської області, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

-про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №084826, 24.02.2018 року о 04 год. 07 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, у м. Одесі, по вул. Грушевського, 26, з ознаками алкогольного спяніння, що виражалося в нестійкі ході, запаху алкоголю із порожнини рота, почервоніння очей. Огляд на стан спяніння проводився в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя», згідно висновку, складеного 24.02.2018 року о 04 год. 50 хв. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підтвердження зазначених обставин, орган який склав протокол, надав до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення серії БР №084826 від 24.02.2018 року, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.02.2018 року, із якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння.

Допитаний, в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, надавши суду свої письмові заперечення. Так, ОСОБА_1 вказує на те, що він не вживав спиртних напоїв і у працівників поліції не було жодних підстав для направлення його для проходження медичного огляду. Дані докази відсутні і в матеріалах адміністративної справи. Також, ОСОБА_1 посилався на те, що він неодноразово звертався до медичного закладу з проханням надати йому копію акту, на підставі якого було складено висновок. Однак, до теперішнього часу жодної відповіді ним отримано не було.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

Згідно зі ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція), Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р.;Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КОДЕКСУ УКРАЇНИ ПРО АДМІНІСТРАТИВНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально - правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху(позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання, як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції, ЄСПЛ не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

У справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Крім того, Частина 4 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з урахування викладеного, суд приходить до висновку про те, що матеріали адміністративної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в скоєні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки його огляд на стан алкогольного спяніння було проведено в порушення вимог Інструкції, а тому факт його перебування в стані алкогольного спяніння під час керування автомобілем у передбаченому законом порядку встановлений не був.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог зазначеної норми Закону, працівниками патрульної поліції не було забезпечено права ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а одразу направлено для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння до медичного закладу.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, які свідчили би про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та в присутності двох свідків, а відтак - і доказу дотримання працівниками патрульної поліції процесуального порядку огляду особи на стан алкогольного сп'яніння, встановленого ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з цим, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, який міг би підтвердити чи спростувати дотримання працівниками патрульної поліції вимог ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1, в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає за необхідне адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст.ст. 9, 16, 24, 33, 34, ч.1 130, 251, 252, 279, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дати її проголошення.

Суддя місцевого Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_2