Апеляційний суд Житомирської області
Справа №277/7/18 Головуючий у 1-й інст. Прищепа Т. П.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., за участю: правопорушника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.03.2018 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України, українця, не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, 29.12.2017 року біля 03:40 год. в смт Ємільчине, вул. Грузинська, 2, громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, незв'язна мова, від проходження огляду на факт вживання алкоголю в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_2 просить постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.03.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що звинувачення особи, яка складала протокол, про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на поясненнях свідків, які не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Ним заявлялося клопотання про виклик свідків, однак в судове засідання вони не з'явилися та не допитувалися, в постанові зазначено, що відомості про вручення свідкам судових повісток відсутні. Поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння. Таким чином, він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд. Його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Факт його, ОСОБА_2, відмови від проходження медичного освідування не встановлено, покази свідків є сумнівними, оскільки викладені, скоріш за все, під диктовку працівника поліції, який складав протокол, без його присутності. У присутності свідків йому не пропонували пройти медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі. У протоколі місцем вчинення адміністративного правопорушення записано вул. Грузинська, якої в смт. Ємільчине взагалі не існує. Судом це розцінено критично, як і інші його пояснення. Зате взято до уваги пояснення працівника поліції, який складав протокол про вчинення адміністративного правопорушення, які не підкріплені належними та достатніми доказами. Не вірне зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення виключає наявність складу адміністративного правопорушення та події.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник підтримали усі доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_3 пояснив, що в смт. Ємільчино їхав додому в 3-4 години ночі, можливо 29.12.2017 рок. Його зупинили працівники поліції, перевірили документи і попросили його і ОСОБА_4, який був пасажиром в його автомобілі, бути свідками. Сказали, що людина п'яна. Поруч стояли червоний «Ланос» і поліцейський автомобіль. ОСОБА_2 стояв біля свого автомобіля. Він, ОСОБА_3, стояв метрів за 5. Вони, свідки, пішли в поліцейський автомобіль і почали складати протокол і пояснення. Пояснення писали поліцейські, а вони, як свідки, підписали. Він особисто не бачив, щоб ОСОБА_2 був п'яний, він нічого не казав, у нього нічого не питали. Чув, що працівники поліції вимагали документи від ОСОБА_2. Свідок зазначив, що пояснення писав особисто, але йому диктували, що написати. Того, що написав в поясненнях, в дійсності не бачив і не чув, а лише підписав, щоб відпустили. Зі ОСОБА_2 він і ОСОБА_4 не спілкувались. Їм як свідкам сказали, що це все швидко оформиться, і вони погодились. Зміст акту огляду на стан сп'яніння, підписаний ним, також не підтвердив, пояснивши, що не звернув уваги взагалі, що його підписував, бо йому для підпису надавалося декілька документів. Крім того ОСОБА_3 пояснив, що свідок ОСОБА_4 був постійно поруч з ним, чув та бачив те ж саме, що й він. Прийти до суду не зміг, бо зайнятий на роботі.

Інший свідок, який значиться в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме ОСОБА_4, на виклик до апеляційного суду не з'явився у зв'язку із зайнятістю на роботі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення правопорушника ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_5, свідка ОСОБА_3 перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Даних вимог Закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на дослідженні в сукупності матеріали справи, при цьому зазначивши, що допитати свідків, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, не представилось за можливе.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №395507 від 29.12.2017 року 29.12.2017 року (а.с.2) біля 03:40 год. в смт Ємільчине, вул. Грузинська, 2, громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, незв'язна мова, від проходження огляду на факт вживання алкоголю в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України. При цьому, у відповідності до змісту вказаного адміністративного протоколу ОСОБА_2 відмовився від підпису протоколу та дачі пояснень по суті інкримінованого правопорушення. Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які долучені до вищевказаного протоколу (а.с.3-4), ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду в установленому законодавством порядку на факт вживання алкоголю, а саме відмовився пройти огляд на приладі «Драгер» або їхати в медичний заклад, а також відмовився від дачі пояснень і підпису протоколу. Також згідно Акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5) у ОСОБА_2 виявлено ознаки алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, незв'язна мова, а також ві огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» відмовився.

Проте, зазначені докази в категоричній формі не доводять вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 надав вичерпні пояснення, що письмові пояснення він та інший свідок писали особисто, але що написати їм диктували поліцейські. Того, що написав в поясненнях, в дійсності не бачив і не чув, а лише підписав, щоб відпустили. Не бачив, щоб ОСОБА_2 був п'яний, він нічого не казав, у нього нічого не питали, тобто при них ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння не пропонували, а він від цього при них не відмовлявся. Зміст акту огляду на стан сп'яніння, підписаний ним, також не підтвердив, пояснивши, що не звернув уваги взагалі, що його підписував, бо йому для підпису надавалося декілька документів.

У відповідності до ч.ч.2,3, ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Аналогічне положення містить і п.6 ІІ Розділу Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

Таким чином, виходячи з показів допитаного апеляційним судом свідка, дані положення Закону та Інструкції були порушенні, оскільки ОСОБА_2 у присутності свідків не пропонувалось пройти освідування на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та не пропонувалось пройти його у медичному закладі. Крім того, ніяких ознак алкогольного сп'яніння у ОСОБА_2 вказаний свідок не помітив не підтвердивши також і змісту акту огляду на стан сп'яніння, підписаного ним.

З дослідженого відеозапису фіксування правопорушення, який був наданий місцевому суду працівником поліції ОСОБА_6, взагалі не вбачається, що ОСОБА_2 пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», чи пропонувалось пройти такий огляд у медичного закладі, а також чи пропонувалось зазначене у присутності двох свідків.

Тому, наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_2, письмові пояснення свідків ОСОБА_4І, ОСОБА_3, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використання спеціальних технічних засобів, відеозапис фіксації вчинення правопорушення, не доводять вини ОСОБА_2 у вчиненні даного правопорушення.

Що стосується пояснень працівника поліції ОСОБА_6 в суді першої інстанції, то слід зазначити, що дані пояснення не можуть бути визнані беззаперечним доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки це пояснення працівника поліці, який складав відповідний протоокол, тому він є зацікавленою особою у результаті розгляду даного протоколу.

Не допитавши жодного зі свідків, вказаних в адміністративному протоколі щодо ОСОБА_2, суд першої інстанції фактично не встановив дійсних обставин справи, порушення працівниками поліції положень ст.266 КУпАП та згаданої вище Інструкції та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи що огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, вважається недійсним, що тягне за собою відсутність складу правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.294, 247 п.1 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.03.2018 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_2 скасувати та провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: