П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 01 листопада 2017 року в 22 год. 30 хв. керував автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 17 по проспекту Броварському в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що про судове рішення від 21 грудня 2017 року дізнався 12 березня 2018 року з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень та 13 березня 2018 року подав апеляційну скаргу, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків. Апелянт звертає увагу на те, що в протоколі не вказано, від якого саме проходження огляду він відмовився, чи то від проходження за допомогою приладу «Драгер», чи то в закладі охорони здоров'я.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що поліцейські не долучили до протоколу про адміністративне правопорушення акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, що є порушенням Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція).

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю.

Переглянувши справу, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 21 грудня 2017 року судом за відсутності ОСОБА_2 ухвалене рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В матеріалах провадження відсутні дані про отримання ОСОБА_2 судового рішення.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2В пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є мотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення суд обґрунтував: протоколом про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо нього, оскільки процедура проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння працівниками поліції грубо порушена.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Зазначеною Інструкцією регламентований порядок проведення огляду на стан сп'яніння. Як зазначив сам ОСОБА_2, він відмовився від проходження огляду, тому його доводи про порушення процедури огляду на стан сп'яніння є необґрунтованими, оскільки він фактично не проводився.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення БД № 421151 від 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 керував автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах з ротової порожнини, нечітка мова, порушення координації рухів) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння не тільки за допомогою технічного приладу «Драгер», але й медичного огляду у лікаря нарколога.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння та пояснює це тим, що він не був водієм, а був зупинений працівниками поліції при виході з магазину. Апелянт стверджував, що автомобілем не керував, його автомобіль був припаркований на паркувальному майданчику, а він відпочивав з друзями в кафе.

За клопотанням апелянта суд апеляційної інстанції допитав свідка ОСОБА_7, який був очевидцем того, як працівники поліції зупинили ОСОБА_2 при виході з магазину. Свідок не чув розмови поліцейських з ОСОБА_2, оскільки був на деякій відстані від них. Він не знає, що було далі, оскільки пішов додому.

Крім того, апеляційним судом допитано свідка ОСОБА_8, який повідомив, що на місці події його не було, жодної розписки про отримання ключів від автомобіля його сина, ОСОБА_2, він не писав.

Апеляційний суд не приймає ці показання свідків як доказ невинуватості ОСОБА_2, оскільки про те, що він не керував автомобілем він заявив лише під час апеляційного розгляду. Такі його показання та показання вищевказаних свідків апеляційний суд розглядає як спосіб захисту ОСОБА_2 з метою уникнення адміністративної відповідальності.

За клопотанням ОСОБА_2 апеляційний суд витребував відеозапис з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого, ОСОБА_2 дійсно був зупинений працівниками при виході з магазину. Поліцейські підійшли до нього та пояснили, що прибули за викликом невідомих осіб, оскільки останні повідомили, що автомобіль «КІА», який належить ОСОБА_2, здійснив наїзд на припаркований автомобіль, після чого залишив місце дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП). Як видно з відеозапису, ОСОБА_2 заперечував свою причетність до ДТП та факт керування ним автомобілем, проте інспектор поліції повідомив, що на його автомобілі є механічні пошкодження, а капот автомобіля, де знаходиться двигун, був ще теплим, що свідчить про керування автомобілем нещодавно. Після цього поліцейський в присутності двох свідків запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння як на місці за допомогою технічного приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я. Крім того, інспектор роз'яснив ОСОБА_2 наслідки відмови від проходження огляду та те, що така відмова є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан сп'яніння.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_6 (а.с. 2), відповідно до яких він бачив, як ОСОБА_2, керуючи автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на припаркований автомобіль, після чого залишив місце ДТП.

Апеляційний суд приймає вищевказані письмові показання свідка як доказ того, що ОСОБА_2 керував автомобілем, у зв'язку з чим поліцейський і запропонував останньому пройти огляд на стан сп'яніння.

Отже, цими поясненнями фактично підтверджено те, що на той час ОСОБА_2 керував автомобілем, відтак він був водієм і повинен був дотримуватись вимог ПДР України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з правами та обов'язками. Будь - яких зауважень стосовно того, що він не керував автомобілем, а тому не був водієм, ОСОБА_2 не заявляв.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

Оцінивши як докази, які були предметом дослідження судом першої інстанції, так і докази, отримані безпосередньо під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що такі показання ОСОБА_2 та заперечення очевидних обставин свідчить про нещирість його показань.

Отже, ОСОБА_2 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп'яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун