АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/445/2018 Постанова винесена суддею Бірса О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 і його захисника Пустового Б.В., та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну захисника Пустового Б.В. на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Донецьк Ростовської області (Російська Федерація), громадянина України, з вищоюосвітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «ВВМ-Сервіс», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 25 серпня 2017 року о 17 год. 30 хв. по вул. Степова в с. Коблево Миколаївської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1, не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення між цими транспортними засобами, що призвело до їх пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 16.11 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник Пустовий Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах і положеннях закону, просить її скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції справу розглянуто не об'єктивно, упереджено, а також з порушенням цілої низки вимог закону, що призвело до прийняття помилкового та незаконного рішення.

При цьому апелянт погоджується з висновками суду про належність та допустимість доказів, що містяться в матеріалах справи, однак не погоджується з їх оцінкою, оскільки перелічені докази вказують на правомірність дій ОСОБА_5 і, як наслідок, відсутність вини останнього у вчиненні правопорушення.

Зокрема, зазначає, що зі змісту схеми місця ДТП вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є нерегульоване перехрестя рівнозначних доріг і ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Ford», наближався на перехресті до автомобіля «Toyota», яким керував ОСОБА_4, праворуч. При цьому, в окремій графі схеми ДТП (правий верхній кут) зазначено про відсутність на перехресті дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху, про що не заперечують і учасники ДТП у своїх поясненнях.

А тому, інкримінування в протоколі порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 16.11, 2.3 (б) ПДР України, що виразилось у ненадані ним переваги в русі автомобілю «Toyota», що рухався по головній дорозі, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, безпідставними і незаконними.

Крім того, посилання суду на те, що водій автомобіля «Toyota» ОСОБА_4 здійснюючи рух по автомобільній дорозі М-14, яка відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 року «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» є дорогою державного значення, мав перевагу в русі, є безпідставними та незаконними, оскільки вказаний підзаконний акт не регулює спірні правовідносини.

Таким чином, на думку апелянта, виходячи з фактичних обставин справи, що узгоджуються з належними та допустимими доказами і не оспорюються учасниками ДТП, в даному випадку при проїзді перехрестя водій ОСОБА_2 мав перевагу в русі, а водій ОСОБА_4 зобов'язаний був дати йому дорогу, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_6 наближався до нього праворуч, а тому в його (ОСОБА_6) діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Пустового Б.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою, учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ при виїзді з вул. Степова с. Коблево Миколаївської області, дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце їх зіткнення, розташування транспортних засобів після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4щодо обставин події, та у фотознімках, на яких зображено розташування автомобілів «Форд» та «Тойота» після зіткнення.

При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що він, рухаючись по вул. Степова та наближаючись до перехрестя з вул. Одеська в с. Коблево Миколаївської області, де не було дорожнього знаку «Уступити дорогу», у зв'язку з чим вважав, що рухається по рівнозначній дорозі та має перевагу у русі, хоча знаку пріоритету у нього не було, увімкнув лівий покажчик повороту та переконавшись, що з правої сторони немає перешкод, продовжив рух, тобто про те, що він не порушував Правила дорожнього руху, щоб призвело до зіткнення транспортних засобів, а останнє сталося виключно внаслідок недотримання п. 16.12 Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Тойота» ОСОБА_4, були ретельно перевірені суддею місцевого суду та обґрунтовано відхилені як неспроможні, оскільки повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, такі твердження ОСОБА_2 спростовуються поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та при розгляді справи в суді першої інстанції, про те, що він рухався зі сторони Одеси в сторону Миколаєва по головній дорозі Одеса - Миколаїв, яка є дорогою міжнародного та державного значення, і в населеному пункті Коблево на перехресті вул. Одеська - вул. Степова, з останньої, яка є другорядною дорогою, виїхав водій автомобіля «Форд», не надавши йому перевагу у русі, та здійснив зіткнення в праву передню частину бампера його автомобіля.

Також зазначив, що дорога Одеса - Миколаїв є головною дорогою, про що є відповідний знак перед постом поліції, а дорога, по якій рухався Волов, є виїздом на головну дорогу, яка є дорогою міжнародного значення, і та обставина, що на перехресті відсутні дорожні знаки пріоритету, не вказує на те, що офіційно на цій дорозі змінено організацію дорожнього руху та що Волов рухався по рівнозначній дорозі, т.я. дорожній знак може бути збитий. До того ж, на даний час там стоїть дорожній знак, що це головна дорога і вона не змінена.

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення немає й у суду апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Зокрема, вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявним в матеріалах справи листом Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) від 09.11.2017 року, який, хоча й надійшов вже після прийняття судом рішення, але в повному обсязі підтверджує правильність висновків суду про те, що водій ОСОБА_4 рухався по головній дорозі, оскільки з останнього вбачається, що вулиця Одеська в с. Коблево суміщається з автомобільною дорогою М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог), вулиця Степова суміщається з автомобільною дорогою місцевого значення О150313 Коблеве - база відпочинку «Морська», і на всій протяжності в межах населеного пункту вулиця Одеська є головною відносно інших вулиць, перед перехрестям даної вулиці з вул. Степовою наявні дорожні знаки 5.35.1/5.35.2 «Пішохідний перехід», зі сторони вулиці Степової перед перехрестям з вул. Одеською був встановлений дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», але під час осіннього комісійного обстеження виявлено, що стояк зазначеного дорожнього знаку зламаний.

При цьому, відповідно до визначених Правилами дорожнього руху України термінів, головна дорога - дорога з покриттям відносно грунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Таким чином, при відсутності дорожніх знаків, які б надавали можливість визначити верховенство дороги, слід звернути увагу на дорожнє покриття. Якщо асфальтована дорога перетинає ґрунтову проїжджу частину і при цьому відсутні знаки, ґрунтова дорога буде другорядною. Також, визначаючи верховенство дороги, потрібно брати до уваги її розташування. Приміром, якщо дорога являє собою виїзд з населеного пункту або двору, вона буде мати другорядне значення.

Як видно з матеріалів справи, дорога по вул. Степова в с. Коблево Миколаївської області є виїздом з населеного пункту і перед перехрестям вул. Одеської з вул. Степовою наявні дорожні знаки 5.35.1/5.35.2 «Пішохідний перехід» та відповідна дорожня розмітка, якою позначений пішохідний перехід, а дорога по вул. Одеській - єдорогою державного значення, що позначено відповідним дорожнім знаком М-14, тобто головною дорогою, на що вказує також і дорожній знак "Головна дорога", розташований на перехресті вул. Одеська - вул. Набережна в с. Коблево Миколаївської області.

Тому, на переконання суду, показання водія ОСОБА_2 та його захисника Пустового Б.В. в тій частині, що ОСОБА_2, за відсутності дорожніх знаків, на перехресті рухався по рівнозначній дорозі, у зв'язку з чим при проїзді перехрестя мав пріоритет у русі, а водій ОСОБА_4 зобов'язаний був дати йому дорогу, є неспроможними.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України термін «дати дорогу» - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. При цьому, цими ж Правилами визначено, що «перевага» - це право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до п. 16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

За таких обставин, в причинному зв'язку із наслідками, що настали перебувають лише дії водія автомобіля «Форд» ОСОБА_2, оскільки, саме ОСОБА_2, рухаючись по другорядній дорозі, на виконання вимог п. 16.11 ПДР перед початком руху повинен був надати дорогу водію автомобіля «Тойота» ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги захисника Пустового Б.В., як і доводи про невинуватість ОСОБА_2 та про порушення виключно водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Пустового Б.В. - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.