Справа № 136/459/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу, 14.03.2018 о 18:50 год. в смт. Турбів по вул. Маяковського, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова, не стійка хода. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків. Такі дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суду пояснив, що 14.03.2018 о 18:50 год. в смт. Турбів по вул. Маяковського він, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1, після того, як здійснюючи маневр, з необережності допустив аварійну ситуацію. При цьому в транспортному засобі з ним перебував пасажир ОСОБА_2 Вимогу працівника поліції надати документи він виконав, після чого той вказав на наявність у нього ознак алкогольного спяніння, оскільки він мав нечітку мову, з чим він категорично не погодився, пояснюючи, що останнім часом хворів та пройшов курс лікування, а нечітка вимова та заїкання є наслідком перенесеної хвороби. Утім поліцейський наполягав на проходженні огляду на визначення стану алкогольного спяніння в медичному закладі, пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу йому не пропонувалось. ОСОБА_2 був свідком вказаних подій.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності за відмову як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 452/735 (далі Інструкція ).

Пунктом 2. Інструкції передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з пунктами 6 та 7 Інструкції огляд проводиться уповноваженою особою Державтоінспекції МВС на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до статті 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров'я).

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку уповноважена особа Державтоінспекції забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавством чітко визначено дії працівника правоохоронних органів у разі відмови порушника пройти необхідний медичний огляд та не дає іншого, альтернативного, порядку дій у такому випадку.

Із пояснень особи, яка притягується до відповідальності судом встановлено, що він не вживав спиртних напоїв, а нечітка мова та заїкання є наслідком перенесеної хвороби, при цьому на місці зупинки транспортного засобу йому ніхто не пропонував пройти огляд.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_2, який суду показав, що 22.03.2018 він разом із ОСОБА_1 їхав із м. Вінниця до смт. Турбів після роботи в якості пасажира, ознак алкогольного сп'яніння в ОСОБА_1 він не помітив, однак той дійсно заїкався та мляво говорив. ОСОБА_1 зупинився біля магазину в смт. Турбів у власних справах, коли вони продовжили рух, то ОСОБА_1, здійснюючи маневр, з необережності допустив аварійну ситуацію та був помічений працівниками поліції, які одразу ж підійшли до автомобіля. Вимогу працівника поліції надати документи ОСОБА_1 виконав, після чого поліцейський вказав на наявність у нього ознак алкогольного спяніння, оскільки той мав нечітку мову, з чим він категорично не погодився, пояснюючи, що останнім часом хворів та пройшов курс лікування, а нечітка вимова та заїкання є наслідком перенесеної хвороби. Утім поліцейський наполягав на проходженні огляду на визначення стану алкогольного спяніння в медичному закладі, пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу йому не пропонував. В подальшому він, ОСОБА_2, залишив місце події.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що вони були запрошені в якості свідків, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на визначення стану алкогольного спяніння в медичних закладах Турбівської та Липовецької ЦРЛ.

З метою зясування усіх обставин справи в судове засідання викликались для допиту свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак будучи належним чином сповіщеними про день та час розгляду справи вони в судове засідання не зявились.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

При цьому, суд враховує, що в письмових поясненнях свідків не зазначено, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на м ісці зупинки транспортного засобу, які дії вчиняв ОСОБА_1 з метою ухилення пройти огляд, вказані особи не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту відмови особи від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп'яніння.

У той час як пояснення особи, яка притягується до відповідальності повністю узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_2, а також вони підтверджуються випискою із історії хвороби за №2195, згідно якої констатовано факт проходження лікування ОСОБА_1 в медичному закладі та встановлено необхідність нагляду лікарем неврологом.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, відтак провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Д.Т. Кривенко