АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/295/18 Головуючий у І-й інстанції - Іщенко І.М.
Справа № 187/1435/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 09.12.2017 року о 20:00 годин в смт. Петриківка по пр. Петра Калнишевського водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків, вчинивши своїми вказаними діями адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції, скасувати, провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, вказує, що його первинна апеляційна скарга була подана вчасно, проте була помилково направлена на адресу суду апеляційної інстанції, у зв'язку чим постановою вказаного суду від 05.02.2018 року вона була повернута, а тому вважає, що причина пропущення ним строку апеляційного оскарження є поважною.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, несправедливою та винесена в порушення норм матеріального та процесуального закону, а висновок суду про його винність у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є упередженим.

Вказує, що судом під час винесення оскаржуваної постанови було взято до уваги тільки протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є упередженим особами, проте його особисті пояснення, пояснення ОСОБА_4 та висновок фахівця з питань судово - медичної експертизи не були взяти до уваги взагалі.

Апелянт також зазначає, що працівники поліції здійснювали до нього фізичний та психологічний вплив, незаконно доставили до Петриківського ВП та змушували підписати прокол про адміністративне правопорушення у присутності свідків, яких самі запросили з поясненнями, що він нібито керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим викладені в постанові обставини не відповідають дійсності.

Одночасно вказує, що зазначені свідки не були присутні при складанні протоколу, особисто свої пояснення не писали. Крім того зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки хотів пройти його на місці за допомогою алкотесту, проте йому було у цьому відмовлено.

Апелянт акцентує увагу на тому, що факт застосування працівниками поліції до нього фізичного насилля підтверджується письмовим доказом - висновком спеціаліста з питань судово - медичної експертизи від 12.12.2017 року за № 247, який був наданий суду, але не був взятий до уваги.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції з метою забезпечення реалізації права особи на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження судових рішень, що стосуються її інтересів, вважає за необхідне його задовольнити, оскільки згідно матеріалам справи первинна апеляційна скарга була подана апелянтом своєчасно, втім помилково направлена безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з'ясував обставини справи та не надав належної оцінки дослідженим доказам, що потягло передчасний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2017 року, останній близько 20:00 годин того ж дня в смт. Петриківка Дніпропетровської області по пр. Петра Калнишевського керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

Як докази вини ОСОБА_1 судом в оскаржуваній постанові було зазначено протокол про адміністративне правопорушення від 09.12.2017 р. та письмові показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Процедура встановлення факту перебування особи, що керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп'яніння нормативно врегульована положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, згідно Розділу ІІ якої за наявності ознак алкогольного сп'яніння поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 7 Розділу І вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Чинним законодавством передбачені також спеціальні нормативні вимоги до процедури оформлення співробітниками поліції матеріалів за фактом відмови особи, що керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду у встановленому порядку. Так, згідно п. 6, п. 7 Розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

В апеляційній скарзі, а також у своїх поясненнях у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 зазначив, що він від проходження огляду на предмет встановлення стану алкогольного сп'яніння не відмовлявся та навпаки послідовно наполягав на проведені такого огляду за допомогою алкотестеру. Натомість йому не було запропоновано пройти будь-який огляд на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням, оскільки його було без складання відповідного протоколу, а отже і незаконно, затримано працівниками поліції із застосуванням фізичного насильства та доставлено до Петриківського ВП, де його на протязі більше, ніж години змушували підписати протокол про адміністративне правопорушення. Саме у цей час працівниками поліції було залучено понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які не були присутні при його затриманні під час керування автомобілем та бачили його лише в той момент, коли працівники поліції завели їх до приміщення, де він перебував, та повідомили, що він затриманий за керування автомобілем в нетверезому стані, після чого знову вивели. Пояснення від імені вказаних осіб були написані працівниками поліції, а ними лише підписані.

Крім того апелянт вказав, що викладені в оскаржуваній постанові його пояснення в суді першої інстанції про те, що він не заперечував факту своєї відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, пов'язаної із тим, що він бажав пройти такий огляд у присутності свідків і боявся працівників поліції, не відповідають дійсному змісту його показань, оскільки фактично він вказав в суді першої інстанції, що 09.12.2017 р. послідовно наполягав на проходженні огляду за допомогою алкотестеру. Доводи апелянта у цій частині матеріалами справи не спростовуються.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи допитаними в суді апеляційної інстанції, вищенаведені показання ОСОБА_1 щодо обставин подій, які мали місце 09.12.2017 р., підтвердили.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 09.12.2017 р., ОСОБА_1 керував автомобілем, виявляючи при цьому ознаки алкогольного сп'яніння, о 20:00 годин того ж дня, в той час як згідно письмовим поясненням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вони були залучені працівниками поліції для фіксації відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння о 19:30 годин 09.12.2017 р., тобто ще до скоєння останнім адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи неодноразово викликаними, не з`явилися, письмові пояснення, викладені від їх імені, не підтвердили, вказана суперечність усунута не була, що ставить під сумнів їх письмові пояснення.

Також, за відсутності інших об'єктивних доказів, не може вважатися таким, що поза розумним сумнівом підтверджує винуватість ОСОБА_1, протокол про адміністративне правопорушення від 09.12.2017 р. Інші дані, які б підтверджували вину ОСОБА_1, судом першої інстанції досліджені не були та посилання на них як на докази оскаржувана постанова не містить.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Строк апеляційного оскарження постанови - поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця