Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/778/2/18 Головуючий в 1 інст. Круглікова А.В.
Єдиний унікальний №333/893/17 Доповідач в 2 інст. Гріпас Ю.О.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., захисника - адвоката Курінного О.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, за апеляційною скаргою адвоката Курінного О.І. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнутоОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який працює ФОП «ОСОБА_3», зареєстрований в проживає за адресою: АДРЕСА_1, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 320 грн..

Згідно з постановою суду, ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він 19.02.2017 року о 06 годині 15 хвилин в м. Запоріжжі по вул. О. Говорухи, біля буд. 36-а керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвоката Курінний О.І. в інтересах ОСОБА_3, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Просить вищевказану постанову суду скасувати та звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності, застосувавши до нього захід громадського впливу та передати матеріали адміністративної справи громадській організації «Військово-патріотичного об'єднання учасників АТО в Запорізькій області «Справедливість Запоріжжя». Посилаючись на процесуальні порушення допущені судом, просить повторно дослідити докази у справі, допитати працівників поліції, які оформлювали матеріали справи та свідків.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисника адвоката Курінного О.І., який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив постанову судді скасувати, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Дані вимоги, судом першої інстанції, як з'ясовано при вивченні та перевірці наявних матеріалів, були виконані в повному обсязі.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП повністю підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 19.02.2017 серії БР № 269787, де зафіксовано суть правопорушення (а.с.2), роздруківкою спеціального технічного приладу (а.с.3), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), поясненнями свідків (а.с.5, 6), рапортом інспектора взводу УПП (а.с.7), відеозаписом, на якому зафіксовані момент зупинки ОСОБА_4 працівниками поліції, його відмова від проходження огляду на місці і проведення медичного огляду (а.с.1).

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Один із доводів захисника - адвоката Курінного О.І. про те, що ОСОБА_3 не керував автомобілем, розцінюю як намагання скаржника уникнути передбаченої законом відповідальності, оскільки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції працівник поліції ОСОБА_5 надав пояснення, в яких вказав, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_3, який був у нетверезому стані. При цьому він та його напарник особисто бачили за кермом саме ОСОБА_3, який керував вказаним автомобілем, а не інша особа, як на те вказує адвокат Курінний О.І. зауваживши, що останній взагалі був у нетверезому стані. Стосовно температури зазначеної в роздруківці з алкотестеру, що складала +16°С, в той час як температура повітря була значно нижчою, працівник поліції пояснив, що сам алкотестер до його використання знаходився в салоні автомобілю патрульної поліції, тому показував саме таку температуру, яка відповідає технічним даним приладу при використанні.

Переглядом відеозапису з нагрудної камери поліцейського також підтверджено винуватість ОСОБА_3 у скоєному.

Вважаю за необхідне зазначити, що у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Доводи апелянта про те, що судом були допущені процесуальні порушення і не дотримані права ОСОБА_3 в сенсі того, що останній був позбавлений можливості особисто приймати участь при розгляді справи є необґрунтованими.

23.02.2017 вищевказана справа надійшла до місцевого суду.

Розгляд справи призначався і переносився неодноразово, а саме на 14.03.2017, 30.03.2017, 20.04.2017, 18.05.2017.

20.04.2017 в судове засідання з'явився адвокат Курінний О.І., з яким ОСОБА_3 уклав договір про надання правової допомоги. Однак по суті справи відмовився надавати будь-які пояснення по обставинам справи. 18.05.2017 адвокат Курінний О.І. в судове засідання не з'явився від останнього надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Неявка адвоката Курінного О.І. в судове засідання, призначене на 18.05.2017, була визнана судом неповажною.

З огляду на положення ст.268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, не є обов'язковою.

Поведінка ОСОБА_3 щодо його неявки у судові засідання розцінена судом першої інстанції як намагання затягнути процес та уникнути відповідальності, приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності. Аналогічне можна зазначити і про поведінку адвоката ОСОБА_6

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість особисто, або через захисника в повній мірі реалізувати свої права передбачені ст.286 КУпАП. Осатаній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення. В заявах про перенесення розгляду справи, які ОСОБА_3 подавав до місцевого суду, він не аргументував необхідність особистої присутності при розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції вжив заходів щодо усунення порушень процесуальних прав ОСОБА_3 при розгляді справи судом першої інстанції.

Апелянтом заявлено клопотання про дослідження доказів і допит свідків, яке було частково задоволено та в судовому засіданні апеляційної інстанції допитано свідків працівників поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, які надали свідчення стосовно події яка відбулась 19.02.2017 року.

Захисник правопорушника також посилався на те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом під час його зупинки працівниками поліції, на підтвердження цих доводів просив допитати свідка ОСОБА_9 Суд апеляційної інстанції задовольнив таке клопотання захисника та отримав пояснення в судовому засіданні свідка ОСОБА_9, але вважаю їх такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, надані свідком з метою створення штучних підстав для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності. Так, свідок пояснила, що вона перебувала в автомобілі разом з ОСОБА_3, який знаходився на передньому пасажирському сидінні, а вона знаходилась за кермом, коли автомобіль було зупинено, вона сховалась на задньому сидінні, а оскільки вікна автомобіля тоновані, працівники поліції не змогли її виявити, зазначила, що вона перебувала в автомобілі більше двох годин. Також свідок стверджувала, що хоч вона і перебувала за кермом автомобіля, однак ОСОБА_3 не перебував в стані алкогольного сп'яніння та алкогольні напої не вживав. Вважаю надані пояснення такими, що не відповідають дійсності, оскільки допитаний в судовому засіданні працівник поліції показав, що за кермом автомобіля був саме ОСОБА_3 Також пояснення свідка про те, що ОСОБА_3 не вживав алкогольні напої спростовується відеозаписом, долученим до матеріалів справи, а також результатом огляду на стан сп'яніння за допомогою Алкотестеру. Окрім того, вважаю такі пояснення свідка вочевидь суперечать як встановленим фактичним обставинам так і позбавлені здорового глузду, оскільки якщо ОСОБА_3 не перебував за кермом автомобіля то у свідка ОСОБА_9 була відсутня будь-яка необхідність ховатись від працівників поліції.

Крім того зі змісту апеляційної скарги фактичні обставини справи взагалі не оскаржуються, однак під час розгляду справи апеляційним судом, адвокатом Курінним О.І. не обрано єдину позицію захисту, оскільки останній оспорював два факти, по-перше, що працівниками поліції надано до суду матеріали адміністративної справи, які не доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, а по-друге, що ОСОБА_3 взагалі не керував транспортним засобом. Враховуючи надані адвокатом докази на підтвердження його доводів, вважаю, що вони не спростовують висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення. Більш того, сам ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції на протязі всього апеляційного розгляду не з'явився та не надав своїх пояснень стосовно справи.

Вина ОСОБА_3 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є очевидною підтверджується матеріалами справи.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП.

Докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Стягнення суд призначив у відповідності із санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Факт наявності клопотання про передачу матеріалів на розгляд трудового колективу не є сам по собі підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності, адже прийняття такого рішення можливе за певних умов і не є обов'язком, а правом органу, що уповноважений вирішувати справу.

Суд першої інстанції при обранні виду та міри адміністративного стягнення врахував характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_3, підвищену суспільну небезпеку правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.21 КУпАП особа звільняється від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Враховуючи характер та обставини вчиненого ОСОБА_3 правопорушення та ставленням останнього до цього правопорушення, клопотання керівника Громадської організації «Військово-патріотичне об'єднання учасників АТО в Запорізькій області «Справедливість Запоріжжя» ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності на підставі ст.21 КУпАП, із застосуванням заходів громадського впливу з передачею матеріалів справи на розгляд вказаній організації, задоволенню не підлягає. Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_3 положення ст.21 КУпАП виходить з конфлікту інтересів суспільства загалом та особи або певної частини цього суспільства, оскільки суспільний інтерес до таких правопорушень та їх наслідків стосується запобіганню скоєння більш тяжких правопорушень на транспорті, які пов'язані із заподіянням істотної шкоди здоров'ю необмеженої кількості сторонніх осіб, болісно сприймається суспільством і впливає як на законотворчу так і правозастосовну діяльність. За такою конкуренцією інтересів необхідно обирати очевидний пріоритет інтересам суспільства, а не окремих її частин.

Порушень законодавства про адміністративні правопорушення, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Інші доводи апелянта вважаю такими, що мають на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката Курінного О.І., залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року, якою ОСОБА_3, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області Ю.О. Гріпас