Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/8595/17 Головуючий в 1 інст. Турбіна Т.Ф.
Провадження № 33/778/259/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 483 МК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м . Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Запорізької області з участю представника Запорізької митниці ДФС - ОСОБА_2, справу за апеляційною скаргою представника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_3 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, стосовно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого директором ПП «СТАР КАР» (), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою суду першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0422/11200/17 від 3 листопада 2017 року, 28 серпня 2017 року Запорізькою митницею ДФС було отримано лист Державної фіскальної служби України від 15 серпня 2017 року №21839/7/99-99-20-02-01-17 з відповіддю митних органів Королівства Нідерланди на запит про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України транспортних засобів на адресу ПП «СТАР КАР».

Встановлено, що 16 жовтня 2015 року в зоні діяльності Львівської митниці ДФС через пункт пропуску «Грушів - Будомєж» (митний пост «Грушів») було переміщено товар «Сідельний тягач, що був у використанні, марка - DAF, модель - CF 85.410, шасі №XLRTE85MC0E845403, реєстраційний номер BVLB30». Відправником зазначеного товару відповідно до митної декларації № 204030000/2015/006800 та інвойсу від 14 жовтня 2015 року № 4816 є компанія FAGOT LP, одержувачем та декларантом товару є ПП «СТАР КАР», вартість товару 4500 Євро. Переміщення товару здійснював водій ОСОБА_5.

22 жовтня 2015 року Рівненською митницею ДФС за митною декларацією №204030000/2015/007216 було здійснено митне оформлення зазначеного товару на підставі наступних документів:

1) зовнішньоекономічний договір (контракт) № 20615 від 02.06.2015, укладений між ПП «СТАР КАР» в особі директора ОСОБА_4 та компанією FAGOT LP в особі директора Рімвідас Гіедра;

2) інвойс від 14.10.2015 № 4816, виданий компанією FAGOT LP для ПП «СТАР КАР» на суму 4500 Євро;

3) CMR від 14.10.2015 № б/н на перевезення товару марки «DAF», в якій зазначено, що відправником товару є компанія FAGOT LP, а одержувачем є ПП «СТАР КАР»;

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 015336286.

Проте, згідно документів, отриманих від митних органів Королівства Нідерланди, компанія «Truck centrum meerkerk B.V.» (Нідерланди) продала 14.10.2015 громадянці України ОСОБА_6 вищезазначений автомобіль за суму 9000 євро, який було експортовано на підставі нідерландської митної декларації ЕХ А №15NL1A25642F81E3C0 від 14.10.2015. Відправником даного товару виступала компанія «ТСМ» (Burgermeester Sloblaan36, 4231 АС MEERKERK, NL).

Таким чином, директор ПП «СТАР КАР» ОСОБА_4 вчинив дії, спрямовані на переміщення 16.10.2015 через митний кордон України вищезазначеного товару з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товару документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника, одержувача та його митної вартості.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Суд першої інстанції, з урахуванням того, що як з моменту вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, так і з моменту його виявлення, пройшло більше шести місяців, закрив провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї, представник Запорізької митниці ДФС просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару безпосереднього предмету порушення митних правил з конфіскацією товару.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана постанова прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було зясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що ОСОБА_4 16 жовтня 2015 року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, яке є триваючим, що не було враховано судом, а отже відповідно до ч. 2 ст. 467 МК України, адміністративне стягнення у даному випадку може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Також зазначає, що 28 серпня 2017 року Запорізькою митницею ДФС було отримано лист Державної фіскальної служби України від 15 серпня 2017 року № 21839/7/99-99-20-02-01-17 з відповіддю митних органів Королівства Нідерланди на запит про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України транспортних засобів на адресу ПП «СТАР КАР», отже моментом виявлення порушення митних правил є саме 28 серпня 2017 року.

До того ж зазначає, що лист Королівства Нідерланди від 18 квітня 2017 року № DIC 2017 53103 є офіційним письмовим повідомленням про вчинення порушення митних правил України, який отриманий в рамках взаємодії органів доходів і зборів України з митним органами іноземних держав на підставі та в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, а тому в розумінні ст. 491 МК України, вищезазначена відповідь є належним та допустимим доказом у справі.

Заслухавши пояснення представника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_2, яка підтримала подану апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, порушення митних правил є правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні дії з переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Таким чином, аналізуючи зміст наведених положень ст. 483 МК України, апеляційний суд приходить до висновку, що названа стаття Кодексу фактично визначає декілька складів адміністративних правопорушень, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю. При цьому, лише окремі з цих порушень є триваючими порушеннями митних правил.

За змістом ст. 264 МК України, митна декларація приймається та реєструється органом доходів і зборів. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначений у ст. 335 цього Кодексу. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості, і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла шляхом її реєстрації. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант, або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Орган доходів і зборів не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути за формою та вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта шляхом вручення або надіслання одного примірника зазначеної картки невідкладно декларанту або уповноваженій ним особі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що передбачене ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, а саме, під час митного оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який згідно з метою митного оформлення, засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформляє результати такого контролю. Отже, зазначене конкретне порушення митних правил, яке викладене у протоколі № 0422/11200/17 від 3 листопада 2017 року не є триваючим.

Згідно вимог ч. 2 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до положень ст.522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477- 485 цього Кодексу - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 467 МК України не вказує, що стосовно правопорушень, передбачених ст. ст. 469, 477-485 МК України строк завжди і за будь-яких обставин має обраховуватися від дня виявлення правопорушення. В даному випадку вирішальним є саме фактор "триваючого характеру" правопорушення, а не його кваліфікації згідно певної статті МК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд вважає неспроможними.

Посилання апелянта в обґрунтування триваючого характеру правопорушення на дату, коли на адресу Запорізької митниці ДФС надійшов лист Державної фіскальної служби України з відповіддю митних органів Королівства Нідерланди на запит про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення транспортних засобів на митну територію України, є нелогічними, оскільки факт отримання відповіді на цей запит лише 4 вересня 2017 року не може віднести дане конкретне порушення митних правил до категорії триваючих.

Апеляційний суд також приймає до уваги зміст листа Міністерства юстиції України від 17 липня 2007 року № 22-14-493, де вказано, що триваючими визнаються ті правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно, шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю, або неналежним чином.

Як вірно вказав суд першої інстанції, дане правопорушення не можна віднести до триваючих, оскільки воно вважається закінченим з моменту подання митному органу декларації, яка містять неправдиві відомості.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 9 квітня 2012 року у справі №21-260а11, відповідно до якої порушення митних правил, яке полягає в зазначені у вантажній митній декларації неправдивих відомостей, не можна вважати триваючим.

Відповідно до матеріалів справи, останнє фактичне переміщення товару з поданням митної декларації, яка містили неправдиві відомості, було здійснено ОСОБА_4 16 жовтня 2015 року, тому строк накладення адміністративного стягнення закінчився ще у квітні 2016 року.

З огляду на те, що на момент розгляду адміністративного матеріалу судом з моменту вчинення адміністративного правопорушення пройшло більш ніж шість місяців, тому відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУАП України минули строки накладення адміністративного стягнення, у зв'язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що провадження по справі закрито обґрунтовано, постанова є обґрунтованою та не підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 486, 489, 527-529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, стосовно ОСОБА_4, закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1