Справа №587/3552/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/185/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/3552/17 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 22 березня 2018 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, він не перебував у стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом, про що свідчить те, що він не був відсторонений від керування автомобілем. Також вказує на те, що з результатами огляду він не погоджувався, однак працівники поліції не розяснили йому та порушили встановлений порядок огляду на стан спяніння. Крім того, суд не допитав всіх свідків по справі.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 22.03.2018 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 23.12.2017 о 06 год. 55 хв. по вул. Макаренка в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області керував автомобілем ВАЗ 2106 н.з. А0030СУ з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду на стан спяніння ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9«а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи відносно водія ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД 387725 від 23.12.2017 про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння згідно показників газоаналізатору «Драгер Алктотест 6810», чим порушив вимоги п.2.9«а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відмовившись при цьому проходити огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя.

Розглянувши вказаний протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про наявність в діях водія ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, але у звязку з тим, що останній керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і від проходження медичного огляду на стан спяніння ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків, хоча при цьому і послалася на п.2.9«а» ПДР України.

Разом з тим, викладені суддею суду першої інстанції у постанові обставини вчинення правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки протокол у відношенні ОСОБА_3 був складений за керування ним автомобілем в стані алкогольного спяніння (п.2.9«а» ПДР), а не за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та за відмову від проходження медичного огляду на стан спяніння в установленому законом порядку (п.2.5 ПДР), як про це зазначено у постанові судді, що фактично утворює обєктивну сторону іншого правопорушення, передбаченого диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає:

1) за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п.2.9«а» ПДР);

2) за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів(п.2.9«г» ПДР);

3) за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 ПДР).

Диспозиція даної норми закону є бланкетною і її диспозиція лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (Правила дорожнього руху України).

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обовязковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов'язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

При цьому, наводячи відповідно до встановлених обставин мотиви прийнятого рішення, суддя суду першої інстанції послалася в постанові на нормативно-правові акти, які встановлюють порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, виявлення у водіїв транспортних засобів ознак спяніння та направлення їх для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння як на підтвердження доведення винуватості ОСОБА_3 щодо порушення ним вимог саме п.2.5 ПДР України.

Таким чином, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за діяння, яке він не вчиняв і за яке не притягувався, протокол про адміністративне правопорушення щодо якого працівниками поліції складений не був.

Вказана невідповідність висновків судді суду першої інстанції фактичним обставинам справи прямо суперечить принципу правової визначеності, який закріплений ЄСПЛ у своїх чисельних рішеннях (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53 по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19 по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine) принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998, п.54, ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

З огляду на викладене, постанову судді не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, а тому це судове рішення підлягає скасуванню незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки суддею були порушені норми процесуального права, які істотно вплинули на прийняте рішення і перешкодили судді ухвалити законну і обґрунтовану постанову.

Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_3 23.12.2017 о 06 год. 55 хв. по вул. Макаренка в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області керував автомобілем ВАЗ 2106 н.з. А0030СУ в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України.

Факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення, крім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 387725 від 23.12.2017 (а.с.1), обєктивно підтверджується іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно яких 23.12.2017 о 07 год. 00 хв. біля буд. № 9 по вул. Макаренка в с. В. Сироватка ОСОБА_3 пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу газоаналізатор «Драгер», результат склав 1,14 0/00 (а.с.2-3). Від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі ОСОБА_3 відмовився;

- роздруківкою показників огляду ОСОБА_3 на стан спяніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest-6810» (а.с.3а), який був проведений 23.12.2017 о 07:04, результат тесту 1,14 0/00;

- актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4);

- відеозаписам з нагрудної відеокамери працівника поліції, з якого вбачається як ОСОБА_3 у присутності свідків на вимогу працівників поліції пройшов на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу огляд на стан алкогольного спяніння, результат якого склав 1,14 0/00;

- поясненнями в суді першої інстанції працівника поліції ОСОБА_7, згідно яких 23.12.2017 під час несення служби о 09 год. 00 хв. на вул. Макаренка в с. В. Сироватка ним був зупинений автомобіль ВАЗ 2106 н.з. А0030СУ. Під час спілкування з водієм у нього виникла підозра про те, що він перебуває у стані алкогольного спяніння, у звязку з чим йому було запропоновано пройти огляд на місці з метою визначення стану спяніння. ОСОБА_3 погодився та у присутності двох свідків продув алкотестер, результат перевищував допустиму норму, про що був складений акт. Крім того, ОСОБА_3 були розяснення права та обовязки, а також запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоровя, однак він не виявив такого бажання.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення.

Вказані показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами, які узгоджуються між собою, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення працівниками поліції встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, то вони також є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Так, установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським:

1) на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків;

2) у відповідному закладі охорони здоровя (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Що стосується підстав, за яких огляд на стан спяніння визнається недійсним, то вони чітко визначені у законодавстві України про адміністративні правопорушення і не узгоджуються з позицією захисту ОСОБА_3, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При цьому, після проходження ОСОБА_3 огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу та незгодою з результатами такого огляду, йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя, однак він відмовився, що підтверджується вказаними вище поясненнями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_7, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та фактично і поясненнями самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наданими в суді першої інстанції.

Твердження ОСОБА_3 про те, що незважаючи на його незгоду з результатами огляду на стан спяніння, працівники поліції йому не розяснили можливість огляду в закладі охорони здоровя, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, так як спростовуються наведеними вище доказами.

Та обставина, що водій ОСОБА_3 не був відсторонений від керування автомобілем, не може обєктивно свідчити про дотримання останнім вимог п.2.9 «а» ПДР України, які забороняють особі керувати транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Тим більше, що згідно пояснень працівника поліції ОСОБА_7 водій ОСОБА_3 зобовязався не керувати автомобілем, а викликати іншого водія.

Є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції не допитав у якості свідків осіб, які зазначені в протоколі, оскільки вони неодноразово викликався до суду першої інстанції для надання особистих пояснень, однак не зявилися. Про допит інших свідків матеріали справи будь-яких даних не містять.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості, факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки останній керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати останнього винним у вчиненні даного правопорушення.

Разом з тим, зважаючи на те, що адміністративне правопорушення було вчинене 23.12.2017, то строк накладення адміністративного стягнення сплинув 23.03.2018, внаслідок чого після скасування постанови судді від 22.03.2018 провадження по справі у відношенні ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП у звязку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст.38 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 22 березня 2018 року відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.