Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/151/2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 березня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, її захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 один рік.

Цією ж постановою, суддя стягнув з ОСОБА_2 судові витрати на користь держави в сумі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 03.09.2017 о 06 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Паркова Дорога, 7, керувала автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, огляд проводився за допомогою приладу «Драгер», чим порушила п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, а провадження у справі щодо неї закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що у своєму зверненні до судді, який розглядав справу, вона наголошувала на тому, що її зупинили без причини, від проходження огляду на стан сп'яніння вона не відмовлялася, а лише звернула увагу поліцейських на те, що технічний засіб, який вони використовували під час проведення огляду вже давно не калібрований, що було відображено у чеку алкотестера.

При цьому, як зазначає скаржник, вона двічі пояснювала суду, що була вимушена підписати протокол про адміністративне правопорушення по тій причині, щоб її автомобіль не забрали на штраф майданчик, а одразу видали тимчасове посвідчення водія, оскільки без машини вона може втратити роботу та можливість утримувати похилих батьків.

Таким чином, на думку ОСОБА_2, її огляд на стан алкогольного сп'яніння був нікчемним і судом він не міг бути взятий до уваги, оскільки прилад, показники якого лягли в основу її звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не пройшов своєчасного калібрування, передбаченого Інструкцією заводу-виробника.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 вказує на те, що постанова суду винесена не у відповідності з законом, не відповідає матеріалам справи, а сама справа розглянута без належного вивчення всіх матеріалів та обставин справи.

На підставі вищенаведених обставин та прикладів із судової практики Апеляційного суду м. Києва та інших судів, скаржник вважає, що у справі фактично відсутні технічні докази її вини, а всі пункти її клопотання, з яким вона зверталася до суду були повністю проігноровані, що підтверджується оскаржуваною постановою.

Крім цього, як вказує скаржник, відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України вона не повинна була доводити свою невинуватість у зв'язку з чим у неї не було необхідності їхати на освідування самостійно, адже співробітники поліції оформили матеріали на основі показників не каліброваного приладу, в порушення Інструкції з його експлуатації.

З огляду на це, як вважає ОСОБА_2, вона має повне право використовувати це на свій захист і не зобов'язана вказувати поліції на недоліки в їх роботі.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на встановлені та наведені в оскаржуваній постанові обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, суд апеляційної інстанції не може визнати оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, оскільки оцінка, яку суддя надав наявним у справі доказам, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та вимогах закону.

Зокрема, висновок судді про те, що вина ОСОБА_2 підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, результатом тесту № 4508, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмовими поясненнями свідків, не може бути визнаний обґрунтованим, з огляду на таке.

По-перше, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, співробітниками патрульної поліції не були дотримані вимоги ст. 266 цього Кодексу та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735), оскільки огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів фактично проводився в присутності одного, а не двох свідків, з урахуванням тієї обставини, що свідку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент складання протоколу, виповнилося лише 16 років, а тому він не міг бути залучений в якості свідка через те, що не досяг повноліття.

У зв'язку з чим, переважна більшість доказів, на які суддя послався у своїй постанові, не могла бути визнана належними та допустимими.

По-друге, відповідно до п. 7 Розділу І згаданої вище Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_2 заперечувала факт вживання алкоголю та не погодилась з результатами її огляду на місці зупинки, що підтверджується не лише її поясненнями, а й відсутністю її підпису в Акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в тому числі через те, що з моменту останнього калібрування приладу «Драгер 6810», який використовувався поліцейським під час проведення огляду минуло більше ніж 6 місяців, її огляд в закладі охорони здоров'я, як того вимагає Інструкція, проведений не був.

Більш того, при оформленні згаданого вище Акту огляду були допущені такі недоліки, зокрема неправильне зазначення номеру спеціального технічного засобу, відсутність підпису особи, яка склала цей Акт та інші, які взагалі ставлять під сумнів можливість використання вказаного документу, як доказу.

По-третє, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, відповідно до Інструкції по використанню приладу «Драгер 6810» повірка калібрування вказаного приладу повинна здійснюватись кожні шість місяців. Проте, як вбачається з роздруківки тесту № 4508, зробленого за допомогою принтеру ARAM- 5689, останнє його калібрування мало місце 25.11.2016, тобто більше ніж за 9 місяців до проведення огляду ОСОБА_2, що викликало цілком слушні сумніви останньої щодо достовірності результату її огляду.

Вищенаведені обставини, в сукупності з іншими доводами, які наведені в апеляційній скарзі, дозволяють зробити висновок про те, що огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння було проведено з істотними порушеннями вимог законодавства, а тому отриманий під час проведення цього огляду результат, не міг служити неспростовним підтвердженням того факту, що водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки наведені в ній доводи підтверджують незаконність постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про її притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказана постанова - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Білоцерківець О.А.