Суддя 1-ої інстанції: Демочко Д.О.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Куракова В.В., за участю ОСОБА_2, прокурора Костюченко М.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 30 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Приазовське Мангушського району Донецької області, громадянку України, начальника відділу призначення субсидій Управління соціального захисту населення Мангушської РДА, яка зареєстрована в АДРЕСА_1, а проживає в АДРЕСА_2

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., -

ВСТАНОВИВ:

З постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно п.п. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватними інтересами та її службовими повноваженнями, не вчинила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та 23.05.2016 року, точний час встановити виявилось неможливим, перебуваючи у робочому кабінеті управління соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації за адресою: Донецька область, Мангушський район, смт. Мангуш, вул. Поштова, буд. 65, не повідомила начальника Управління соціального захисту населення Мангушської РДА про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час прийняття Рішення від 23.05.2016 р. про призначення субсидії з 5 по 9 місяць 2016 року своїй матері ОСОБА_3.

При цьому, від підписання вказаного рішення ОСОБА_2 відмовилась, проте в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила не пізніше наступного робочого дня з моменту коли дізналася або повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів начальника УСЗН Мангушської РДА ОСОБА_4

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Судом першої інстанції не встановлені обставини, які мають значення. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2, яка в повному обсязі підтримала доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до правильного, обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а також про доведеність її вини у вчинені вказаного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції, а також і в апеляційному суді ОСОБА_2 визнала фактичні обставини, за яких нею було вчинено інкриміноване адміністративне правопорушення, проте вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» на підставі п.п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону.

Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 37 від 18.01.2018 року (а.с. 5-7), листом управління соціального захисту Мангушської РДА № 4314/02 від 29.12.2017 р. (а.с. 11-12), завіреною копією рішення про призначення субсидії (а.с. 30), поясненням ОСОБА_4 (а.с. 34-35), поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 36-39). Дані докази повністю узгоджуються між собою і підстав вважати їх недопустимими суд не вбачає.

Ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій в умовах реального конфлікту інтересів, а тому в її діях відсутній будь-який склад адміністративного правопорушення не впливають на законність оскаржуваної постанови за наступних підстав. Стаття 172-7 КУпАП містить декілька складів адміністративних правопорушень, а саме: 1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що ОСОБА_2, будучи начальником відділу призначення субсидій управління соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації, усвідомлюючи про наявну суперечність між приватними інтересами та її службовими повноваженнями, не повідомила про реальний конфлікт інтересів свого безпосереднього керівника, а саме начальника управління соціального захисту населення Мангушської РДА. Заява ОСОБА_2, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 29) містить лише інформацію про те, що ОСОБА_2 02.09.2016 р. повідомила Голову комісії з питань призначення населенню субсидій та користування пільгами ОСОБА_5 про її утримання від участі в голосуванні під час розгляду питання про призначення субсидії її матері. Проте остання не є безпосереднім керівником ОСОБА_2 Відповідно до листа УСЗН Мангушської РДА № 4314/02 від 29.12.2017 р. безпосереднім керівником ОСОБА_2 є ОСОБА_4, який обіймає посаду начальника Управління соціального захисту населення Мангушської РДА (а.с. 11-12). Пояснити чому вона не повідомила свого керівника про наявність у неї конфлікту інтересів в травні 2016 р. ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не змогла.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що вона утрималась від підписання рішення від 23.05.2016 р. про призначення субсидії її матері ОСОБА_3, хоча підписання таких рішень є її посадовим обов'язком. Утрималась вона від підписання рішення у зв'язку з тим, аби не допустити вчинення дій в умовах конфлікту інтересів. З цих пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона розуміла про наявність у неї в цьому випадку конфлікту інтересів, проте обов'язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не виконала, оскільки не повідомила безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", а саме не повідомила не пізніше наступного робочого дня з моменту коли дізналася про наявність у неї реального конфлікту інтересів свого безпосереднього керівника, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Таким чином, постанова районного суду винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_2 та скасування або зміни постанови районного суду немає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 30 березня 2018 року залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 30 березня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: