Справа № 136/466/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу, 09.03.2018 о 23:20 год. на 405 км автошляху М-12 Стрий-Знам'янка, водій ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 325 державний номерний знак WSI 74С4, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, порушення координації рухів. Від проходження огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків. Такі дії ОСОБА_1 посадовою особою уповноваженою на складання протоколу кваліфіковано як порушення п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину при вищевказаних фактичних обставинах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення не визнав. Суду пояснив, що 09.03.2018його знайомий ОСОБА_2 попросив його звозити на іменини в с. Щаслива, так як він був на підпитку то не хотів сідати за кермо, отож керував ОСОБА_2, а він зайняв місце пасажира. Під час розмови в дорозі, товариш розсердився на нього і не доїжджаючи до с. Писарівка, забравши ключі від автомобіля та документи залишив його і пішов пішки. Коли він перебував у автомобілі, що не рухався, до нього підїхала машина поліції. Вимогу працівника поліції надати документи він не виконав, оскільки документи були у товариша, тоді поліцейський вказав на наявність у нього ознак алкогольного спяніння, оскільки він мав нечітку мову, чого він не заперечував та пояснював, що не керував та не керує транспортним засобом, так як ключі та документи у товариша. Коли він телефонував ОСОБА_2 той не брав слухавки. Поліцейський наполягав на проходженні огляду на визначення стану алкогольного спяніння від якого він відмовився за обставин вказаних вище.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про таке.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суд встановив, що ОСОБА_1 обвинувачується як особа, яка керує транспортним засобом, у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, за що відповідальність передбачена за ч.1 статті 130 КУпАП.

Обєктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує (користуючись кермом та іншими пристроями, спрямовувати рух, хід, роботу чого-небудь.) транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення та є аналогічними судом встановлено, що 10.03.2018 о 00:13 годині вони були запрошені в якості свідків під час складання протоколу працівниками поліції за ст.130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1, що керував транспортним засобом, який в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан спяніння із застосуванням приладу Драгер та у медичному закладі, про що вони засвідчили своїми підписами.

Судом вживались заходи щодо зясування усіх істотних обставин справи шляхом виклику вказаних свідків до суду, утім ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, а судовий виклик направлений в адресу ОСОБА_3 повернувся до суду за закінченням терміну зберігання.

Санкція статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Порушення Правил дорожнього руху за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 6 Розділу ІІ Інструкції).

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Будучи повідомленими про час і місце розгляду справи за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі ОСОБА_4 і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів письмові пояснення свідків не можуть бути покладені в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Із поясненнями свідка ОСОБА_2, який був допитаний безпосередньо судом, який суду показав, що 09.03.2018 він попросив ОСОБА_1 звозити його в с. Щаслива на іменини, так як той був пяний, а він має посвідчення водія, то сів за кермо. Доїжджаючи до с. Писарівка, ОСОБА_1 роздратував його пяною мовою, тому він на нього розсердився та забрав ключі, документи на транспортний засіб і пішов пішки з наміром аби той охолов та витверезився. ОСОБА_1 йому телефонував коли він був у дорозі, утім він був злий на нього та не брав слухавки.

При цьому, судом враховано пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з приводу того, що він не керував автомобілем, які узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_2

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що обставини наведені у протоколі про адміністративні правопорушення не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд оцінивши усі зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Д.Т. Кривенко