Дата документу Справа № 333/144/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/144/18 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження №33/778/223/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1, за участю захисника-адвоката ОСОБА_2 розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Малиновського), 42/31,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, 27 грудня 2017 року о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_3 по автомагістралі Харків-Сімферопіль керував транспортним засобом «Chevrolet АVЕО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Результат огляду 1,15 проміле, тобто ОСОБА_4 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, провадження в справі закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він не керував автомобілем, не знаходився за кермом, а перебував на пасажирському сидінні, за кермом сиділа малознайома йому людина на імя ОСОБА_4, який під час зупинки їх поліцейськими вийшов з машини та втік у поле. Відеозаписом з камери поліцейських не зафіксовано, що він переміщався по салону автомобіля. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення без інших доказів не є доказом вини.

Крім того, вказує, що відповідно до Інструкції акт огляду на стан спяніння складається у двох примірниках, один з яких вручається водію. На місці зупинки акт огляду складений не був, копія йому не вручалась, підписи свідків в акті огляду не відповідають підписам в протоколі про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що акт був складений працівниками поліції пізніше із підробленням підписів. Отже, судом першої інстанції не доведено, що він знаходився за кермом автомобіля.

Вислухавши ОСОБА_3 та його захисника-адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Факт вчинення ОСОБА_3 вищевказаного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №072147 від 27 грудня 2017 року, згідно з яким, ОСОБА_3 у своїх власноруч викладених поясненнях підтвердив факт вживання спиртних напоїв, однак зазначив, що автомобілем він не керував (а.с.1), а також актом огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою результатів приладу «Драгер», з яких вбачається, що ОСОБА_3 пройшов огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Драгер», та результат тестування склав 1,15 проміле (а.с.2-3); направленням на огляд водія ОСОБА_3 до закладу охорони здоровя з метою виявлення стану спяніння від 27 грудня 2017 року (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили наявність у ОСОБА_3 ознак алкогольного спяніння, а також факт і результати проходження його огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» (а.с.5-6), відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд заслухав пояснення ОСОБА_3, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також суд першої інстанції вмотивував свої висновки щодо встановлення факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом перед зупинкою його працівників поліції.

Апеляційний суд погоджується з тим, що матеріалами справи, в тому числі наявним відеозаписом, підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_3.

Так, згідно з відеозаписом, відтвореним і при апеляційному розгляді, з автомобіля ОСОБА_3 після його зупинки працівниками поліції ніхто не виходив.

У цьому автомобілі окрім ОСОБА_3 нікого не було, коли до нього підійшли працівники поліції.

В той же час, ОСОБА_3 не заперечував того факту, що він вживав алкогольні напої, що і було підтверджено при його огляді.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09 листопада 2015 року, оскільки йому не було надано копії акту огляду на стан алкогольного спяніння, який, як вказує апелянт, був складений вже після зазначених подій із підробленням його підпису та підписів свідків, не можуть бути прийняті до уваги, тому що в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного спяніння та результат тестування, в яких ОСОБА_3 власноруч поставив свій підпис, який візуально є ідентичним його підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №072147 від 27 грудня 2017 року, складений відносно ОСОБА_3, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Твердження ОСОБА_3 та його захисника про те, що підписи свідків під поясненнями відрізняються від їх підписів у протоколі про адміністративне правопорушення, суперечать матеріалам справи.

Крім того, вищевказаним відеозаписом підтверджується той факт, що при огляді ОСОБА_3 на стан спяніння свідки були присутні та жодних зауважень від них не надійшло.

Результати огляду не оспорювались і самим ОСОБА_3

Тому підстави для призначення почеркознавчої експертизи з метою перевірки підписів свідків, а також ОСОБА_3, як про це просить останній, відсутні.

Суд апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту вжив заходи щодо виклику свідків у судове засідання, проте, з обєктивних причин, оскільки свідки мешкають у іншій області, забезпечити їх участь при апеляційному розгляді не виявилося за можливе, і сторона захисту в подальшому на цьому не наполягала.

Разом з цим, з врахуванням вищенаведених доказів, у суду апеляційної інстанції немає сумнівів в тому, що вказані у протоколі свідки були присутні при огляді ОСОБА_3 та засвідчили результати цього огляду.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом, процесуальні права ОСОБА_3 були розясненні та порушення цих прав допущено не було.

Посилання сторони захисту на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 лютого 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 та скасовано постанову від 27 грудня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.126 КУпАП, винесену інспектором роти №3 батальйону №4 УПП м.Запоріжжя ОСОБА_7, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Так, зазначеним рішенням будь-які факти не встановлені, а зазначено лише те, що відповідач до суду не зявився та будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, не надав, у звязку з чим суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, що і стало підставою для скасування вищевказаної постанови.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1