Справа №591/5796/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 33/788/12/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/5796/17 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 03 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 просить скасувати постанову судді у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було залучено двох свідків, що передбачено спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, не враховано, що огляд з використанням спеціальних технічних засобів поліцейськими має здійснюватися в присутності 2-х свідків. Крім того, суддею не було враховано відсутність факту відмови і наявності клопотання про захисника, порушення працівниками поліції його права на захист.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 03.11.2017 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 07.10.2017 близько 03 год. 30 хв. по вул. Г. Крут в м. Суми керував автомобілем «Mercedes Bens» д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова, нестійка хода, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 136863 від 07.10.2017, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про те, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова, нестійка хода, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду даної справи категорично заперечив та пояснив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений з порушенням вимог законодавства у відсутності двох свідків.

Суддя суду першої інстанції не погодилась з вказаними вище показаннями ОСОБА_3 та з правовою позицією його захисту і на підтвердження його вини у вчиненні правопорушення в своїй постанові навела такі докази як показання свідка - працівника поліції ОСОБА_7, відеозапис з нагрудних камер працівника поліції, протокол про адміністративне правопорушення від 07.10.2017 (а.с.1), висновок щодо результатів медичного огляду (а.с.3) та рапорт інспектора поліції ОСОБА_7

Такі висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими та не ґрунтуються на вимогах закону, а доводи його апеляційної скарги та захисника про порушення працівниками поліції процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Разом з тим, що стосується доводів апеляційної скарги та захисту про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому порядку, то їх апеляційний суд вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і дослідженим в судах першої та апеляційної інстанціях доказам.

Так, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно ч.1 ст.130 КУпАП настає, крім іншого, у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, та встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п.3-14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або ж у відповідному закладі охорони здоров'я.

Зокрема, огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності 2-х свідків (ч.2 ст.266 КУпАП). Результати огляду зазначаються у відповідному в акті. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан наркотичного чи іншого сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я (ч.3 ст.266 КУпАП). Огляд осіб на стан сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і проводиться в присутності поліцейського (ч.4 ст.266 КУпАП).

Факт відмови водія ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді об'єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- відеозаписом з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції (а.с.18), згідно яких працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_3, якому було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою газоаналізатору чи проїхати до медичного закладу, однак останній чіткої відповіді працівникам поліції не надав, а намагався затягнути час;

- показаннями свідків - працівників поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_8, згідно яких після зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 фактично відмовлявся пройти огляд на стан сп'яніння на місці, затягував час під різними приводами, внаслідок чого було прийнято рішення про його затримання. Однак ОСОБА_3 вчинив супротив і зламав палець на правій руці інспектору поліції ОСОБА_9 Коли ОСОБА_3 було доставлено до медичного закладу для медичного огляду на стан сп'яніння, то останній і там відмовився його проходити. Потім ОСОБА_3 був переданий слідчому з приводу нанесення тілесних ушкоджень інспектору поліції;

- показаннями свідків - працівників закладу охорони здоров'я лікаря ОСОБА_10 та лаборанта ОСОБА_11, згідно яких у присутності працівника поліції ОСОБА_3 категорично відмовився в приміщенні СОНД від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, незважаючи на відповідні роз'яснення стосовно наслідків такої відмови, що було зафіксовано у висновку. Підтвердити чи спростувати наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 не можуть;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 4884 від 07.10.2017 (а.с.3), складеного о 04 год. 00 хв., відповідно до якого водій ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і безпосередніми показаннями ОСОБА_3 в суді, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення та у постанові судді.

Вказані показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами, які узгоджуються між собою, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Однак, як зазначалося вище, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та його захисника щодо грубого порушення працівником поліції вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, які перешкодили судді суду першої інстанції ухвалити законне і вмотивоване рішення.

Зокрема, п.6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853) передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, що не було виконано працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 136863 від 07.10.2017 у відношенні водія ОСОБА_3

Зазначений пункт Інструкції має імперативний характер і не допускає двозначного трактування.

Працівники поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили апеляційному суду той факт, що свідки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не залучалися, оскільки вони не змогли їх знайти.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений адміністративним законодавством України, а тому як доказ протокол про порушення митних правил може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законодавством.

При цьому, слід враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Управління патрульної поліції в м. Суми справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст.ст.251, 252, 254, 255 і 256 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 136863 від 07.10.2017 у відношенні водія ОСОБА_3 складений без дотримання положень процесуального закону, що тягне за собою безумовне і беззаперечне визнання цього доказу недопустимим, внаслідок чого інші докази у справі є нікчемними.

Приймаючи рішення про накладення на водія ОСОБА_3 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції не дослідив вказані обставини та не надав їм належної правової оцінки, хоча про них наголошували як ОСОБА_3, так і його захисник.

Не навівши жодних мотивів на спростування доводів сторони, обмежившись лише викладенням показань свідка і перерахуванням інших доказів без їх правової оцінки, суддя суду першої інстанції допустила порушення норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 (заява № 303-А) у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine).

Ігнорування суддею доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв'язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у випадках, коли положення адміністративного законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, а тому судове рішення підлягає скасування також і з цих підстав.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки при наявності вказаних вище істотних порушень вимог процесуальних норм законодавства України про адміністративні правопорушення останнього не можливо притягнути до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 його рішення від 14.02.2008 (заява № 16437/04) у справі «Кобець проти України»

(Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 03 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.