ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Панасюк О.М.

з участю прокурора Чернеги Ю.П.

захисника ОСОБА_1

особи яка притягається до відповідальності ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне протокол про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої суддею Рівненського апеляційного господарського суду, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 30.11.2017 року, що складено оперуповноваженим УЗЕ НП України в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2, будучи суддею Рівненського апеляційного господарського суду, порушила встановлені вимоги фінансового контролю, передбачені пунктами 8, 9 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині обовязку зазначати відомості про грошові активи та фінансові зобовязання у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , яка подається шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства запобігання корупції, яке полягало у поданні завідомо неправдивих відомостей у декларації особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , що передбачено частиною 4 статті 172-6 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» №3834 VI від 06.10.2011 року ОСОБА_2 обрана на посаду судді Рівненського апеляційного господарського суду, та відповідно до наказу №152-С від 01.11.2011 року зарахована до штату цього ж суду.

Пунктом 8 частини 1 статті 46 Закону «Про запобігання корупції» передбачено зазначати у декларації наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року;

Пунктом 9 частини 1 статті 46 цього ж Закону передбачається, що у декларації відображаються фінансові зобовязання, у тому числі отримані кредити, позики, зобовязання за договорами лізингу, розмір сплачених коштів в рахунок основної суми позики (кредиту) та процентів за позикою (кредиту), зобовязання за договорами страхування та недержавного пенсійного забезпечення, позичені іншим особам кошти. Відомості щодо фінансових зобовязань включають дані про вид зобовязання, його розмір, валюту зобовязання, інформацію про особу, стосовно якої виникли такі зобовязання, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та дату виникнення зобовязання. Такі відомості зазначаються лише у разі, якщо розмір зобовязання перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року. У разі якщо розмір зобовязання не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, зазначається лише загальний розмір такого фінансового зобов'язання.

27.10.2016 року ОСОБА_2 було подано декларацію за 2015 рік, у якій не було відображено відомості щодо укладеного нею трьохстороннього правочину з ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг», яка діє в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантим», за № КР/К115/1. Згідно умов цього договору Фонд надає згоду на відступлення ОСОБА_4, який є рідним братом ОСОБА_2, усіх прав за договором інвестування будівництва однокімнатної квартири за договором від 09.12.2014 № КР/К115/1 з Фондом. Вартість будівництва сплачена ОСОБА_4 відповідно до платіжного доручення від 23.12.2014 року №860818 в розмірі 737797 грн.

За висновком оперуповноваженого УЗЕ НП України в Рівненській області ОСОБА_2 під час подання декларації була зобовязана внести до розділу 12 «Грошові активи» внески до інших небанківських установ (інститутів спільного інвестування) , а саме : ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантим», у розмірі 737797 , 00 грн.; також внести до розділу 13 «Фінансові зобовязання» відомості про фінансові зобовязання перед ОСОБА_4 в розмірі його внеску.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні корупційного правопорушення не визнала та надала наступні пояснення.

Угода, укладена 25.12.2015 року між нею, її братом ОСОБА_4 та ТОВ ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг», яка діє в інтересах ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантим» передбачала відступлення ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 прав за інвестиційним договором на будівництво однокімнатної квартири, вартість якої було інвестовано ОСОБА_4 Будівництво обєкта на час укладення угоди завершено не було, будинок не був введений в експлуатацію.

На підставі усної домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було узгоджено, що після завершення будівництва, введення будинку в експлуатацію і реєстрації прав власності на квартиру за інвестиційним Фондом відбудеться передача прав на збудоване житло до ОСОБА_2, яка в подальшому проведе розрахунок з ОСОБА_4, сплативши йому вартість квартири.

Введення будинку в експлуатацію відбулось у 2016 році, право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано 25.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу з ТОВ ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг», яка діє в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантим». Відомості щодо набутого нерухомого майна ОСОБА_2 внесла до декларації за 2016 рік.

ОСОБА_2 пояснила, що з метою надання достовірної інформації про свій майновий стан зазначила у розділі 16 «Видатки та право чини субєкта декларування» декларації за 2015 рік правочин щодо нерухомого майна (квартири), не вносячи ніякої інформації у розділи 12 та 13, оскільки на той момент не сплачувала жодних коштів і не отримувала жодних активів. Оскільки на той момент, обєкт будівництва не був закінчений та введений у експлуатацію, не було підстав вважати, що існує майно, яке потребує внесення у декларацію про майновий стан.

ОСОБА_2 також пояснила, що обєкт інвестування не може вважатись активом до того часу, коли він набуде статусу нерухомого майна відповідно до положень статті 331 Цивільного кодексу України, тобто після введення його в експлуатацію відповідно до встановленого порядку. Крім того, процедура введення будинку в експлуатацію і первинна реєстрація права власності є обовязком замовника будівництва, тобто ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантим», що і відбулось у 2016 році. ОСОБА_2 право на нерухоме майно набуто в подальшому від Фонду на підставі нотаріально посвідченої угоди купівлі-продажу від 25.04.2016 року. Таким чином, актив, який підлягав декларуванню саме ОСОБА_2 це набута нею квартира, а внесок, права на який було відступлено ОСОБА_4 не може вважатись активом, оскільки дійсні наслідки укладеної угоди від 25.12.2015 про відступлення прав інвестора виникають лише з набуттям права на обєкт інвестування квартиру. До набуття такого права можливість отримати у власність нерухоме майно є потенційною, не є реалізованою, а тому немає підстав вважати, що особа набула актив у власність.

Стосовно фінансового зобовязання ОСОБА_2 пояснює, що усна домовленість з членом сімї про розрахунки не може вважатись фінансовим зобовязанням в силу того, що фінансове зобовязання виникає лише на підставі письмової угоди і обовязково передбачає, строки його виконання, відповідальність сторін за невиконання, штрафні санкції тощо. Усна домовленість двох осіб, повязаних родинними стосунками, про розпорядження належним їм майном, не відповідає змісту поняття фінансове зобовязання, оскільки не має жодних юридичних наслідків.

ОСОБА_2 просила суд взяти до уваги, що жодним чином не мала намірів приховувати будь-які відомості про свій майновий стан, ухилятись від обовязку декларування або надавати недостовірну інформацію щодо наявних активів і фінансових зобовязань. Про справжність цих намірів свідчать подальші дії, а саме декларування набутого майна, проведення розрахунків щодо нього.

Враховуючи викладене, просить суд врахувати наведені пояснення, і вважає, що нею не було порушено законодавство щодо фінансового контролю і в її діях немає події і складу корупційного правопорушення, а відтак просить провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-6 Кодексу про адміністративні правопорушення України закрити.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП доведена та просить визнати її винною в тому, що ОСОБА_2, займаючи посаду судді Рівненського апеляційного господарського суду подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік на суму, що перевищує 100 прожиткових мінімумів на одну, працездатну особу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 172-6 КУпАП. Просить призначити штраф в розмірі, передбаченому ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_2, думку прокурора, дослідивши матеріали протоколу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у повній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, інше.

За змістом статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за частиною 4 статті 172-6 Кодексу виникає за наявності усіх елементів складу адміністративного правопорушення, взаємозумовлених і взаємоповязаних: обєкта і обєктивної сторони, субєкта та субєктивної сторони. Відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає наявність корупційного діяння.

Відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП субєктом правопорушення у цій статті є особа, яка відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязана подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обєктом правопорушення є декларація як елемент системи фінансового контролю і запобігання корупційним діянням, обєктивною стороною правопорушення умисне подання завідомо недостовірних відомостей, зокрема, в даному випадку, невнесення відомостей про наявні активи та фінансові зобовязання .

З огляду на досліджені обставини справи судом встановлено, що органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення зроблено помилковий висновок про подання декларантом завідомо недостовірних відомостей, оскільки наведені у протоколі факти неправильно кваліфіковано як відомості, які повинні вноситись у декларацію за 2015 рік.

Доведення достатніми доказами обставин є обовязком для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення особи, оскільки відсутність таких доказів свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008р. доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій , достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Ст.10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків

Як визначено статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини 3 ст.62 Конституції України , обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, проте зазначене у протоколі твердження, що ОСОБА_2 подала у декларації за 2015 рік завідомо неправдиві відомості ґрунтується лише на припущеннях.

Згідно частини 1 та 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При цьому застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом, що випливає з частини 3 статті 7 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про недоведеність обставин щодо умисного приховування ОСОБА_2 відомостей , які підлягали внесенню до декларації за 2015 рік, а відтак і про відсутність у діях особи події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 172-6 КУпАП .

На підставі викладеного, керуючись ст.. 247, 283, 284 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.4 статті 172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий : Н.М.Діонісьєва