АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1165/2018 Постанова винесена суддею Новик В.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 28 листопада 2017 року о 00 год. 05 хв., по пр. Перемоги, 119/1 в м. Києві, керував транспортним засобом «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, а тому водію було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, проте ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог ст. 245, 280, 283 КУпАП, просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року та закрити провадження в справі.

За доводами апеляційної скарги, судове рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки справабула розглянута без всебічного, об'єктивного з'ясування її обставин та без надання їм належної оцінки, з порушенням вимог ст.ст. 268, 277-2, 278 КУпАП. При цьому звертає увагу на те, що він не був належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, а відтак був позбавлений права надати пояснення щодо обставин, викладених в протоколі, привести доводи своєї невинуватості, подати відповідні докази, заявити клопотання, отже скористатися належними йому правами, в тому числі і правом на захист.

Стверджує, що 28 листопада 2017 року транспортним засобом не керував, а лише перебував в салоні автомобіля, який не рухався, водночас на вимогу поліцейського надав документи на право керування транспортним засобом, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» указав, що термін сертифікації алкотестерів «Драгер» закінчився ще в лютому місяці 2015 року, а у разі необхідності, він готовий пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Проте, поліцейські на його заперечення жодним чином не відреагували і в порушення вимог ст. 266 КУпАП склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який до того ж йому не надали для ознайомлення, підписання і внесення відповідних пояснень, що є порушенням вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП.

Крім того, апелянт вказує, що жодних осіб, які б засвідчили факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не було та будь-яких пояснень у свідків поліцейські в його присутності не відбирали. До того ж поліцейським не було виконано вимог ст. 265-2 КУпАП щодо тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик і в протоколі запис про тимчасове затримання транспортного засобу відсутній.

Звертає увагу апелянт і на те, що він не здійснював рух на автомобілі без увімкнених фар, як указано в постанові суду та протокол за ст. 122 КУпАП щодо нього не складався.

Таким чином, як вважає апелянт, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а в справі відсутні докази його вини у вчиненні правопорушення.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушив питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року, поважність пропуску якого обґрунтував тим, що розгляд справи було проведено у його відсутність, про існування оскаржуваної постанови він довідався лише 21 лютого 2018 року, отримавши відповідного листа із Святошинського районного суду м. Києва, отже строк на оскарження судового рішення пропустив з поважних причин.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, а тому їх неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, водночас апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, бо, як слідує з матеріалів провадження, судом були здійснені заходи для виклику ОСОБА_2 у судове засідання, тричі судовий розгляд відкладався, про призначені судові засідання на 12.12.2017 та 12.01.2018 порушник повідомлявся шляхом направлення телефонограми, а судовий виклик в засідання на 01.02.2018 повернувся без вручення з тієї підстави, що адресат не з'явився на поштове відділення за його отриманням.

Між тим, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації всіх своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, але в судове засідання не прибув, жодних клопотань, зокрема щодо виклику і допиту свідків, витребування певних доказів чи/або інформації для перевірки фактичних обставин справи не подав, отже реалізував свої права в обраним ним особисто спосіб.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 107217 від 28 листопада 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом (а. с. 1).

Окрім того, зміст протоколу спростовує доводи апелянта про те, що для ознайомлення, підписання і внесення відповідних пояснень йому протокол не надавався, оскільки в ньому містяться підписи ОСОБА_2 в наступних графах: про роз'яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, повідомлення про місце розгляду справи, отримання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, а також про ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та отримання його копії, водночас у ньому відсутні будь-які зауваження ОСОБА_2 на дії патрульних поліцейських та пояснення по суті правопорушення;

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, і їх зміст свідчить про те, що саме в присутності двох свідків водій ОСОБА_2 28 листопада 2017 року о 00 год. 25 хв. на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння як за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер", так і в лікаря-нарколога, при цьому зауважень на дії поліцейських у свідків не було (а. с. 2).

Підстав для визнання наведених доказів неналежними або недопустимими у суду апеляційної інстанції немає, водночас вони спростовують твердження апелянта про відсутність свідків під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення і вчинення поліцейськими інших дій, які передували цьому;

- у зобов'язанні ОСОБА_2 від 28.11.2017 не керувати транспортним засобом протягом доби, яке було надано ним поліцейському і також не містить жодних даних про неправомірність дій поліцейських (а.с. 3).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши зазначені письмові докази, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді місцевого суду на те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем, був зупинений працівником поліції у зв'язку з тим, що рухався в темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла, на що звертає увагу апелянт, стверджуючи що він не притягався до відповідальності за ст. 122 КУпАП, не дає підстав вважати судове рішення незаконним, бо викладення в такий спосіб обставин правопорушення лише доводить наявність законних підстав у поліцейського для зупинки транспортного засобу, а всі інші обставини стосуються безпосередньо невиконання водієм ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він взагалі о 00 годині 05 хвилин 28 листопада 2017 року не керував транспортним засобом не заслуговують на увагу, оскільки суперечать наявним у справі доказам, які до того ж свідчать, що ОСОБА_2 під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення про зазначені обставини не повідомляв, хоча не був позбавлений такої можливості, отже вони і не були предметом перевірки судді місцевого суду. З огляду на викладене, у апеляційного суду також відсутні підстави приймати до уваги доводи апелянта в указаній частині.

Що ж стосується дій поліцейських, котрі, як стверджує апелянт, істотно порушили вимоги законодавства і не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу шляхом блокування або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, то передбачених для цього ч. 1 ст. 265-2 КУпАП підстав не було, оскільки застосування цього заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, а такі відомості в матеріалах провадженні відсутні. До того ж слід зазначити, що поліцейськими було вжито заходів для відсторонення водія ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, про що доводить складена ним же розписка.

Інших доводів на обґрунтування позиції апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33, 38 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки судді місцевого суду в постанові від 01 лютого 2018 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, отже слід визнати, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко