Номер провадження: 33/785/561/18
Номер справи місцевого суду: 515/218/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.03.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.03.2018 року,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_3, 05.02.2018 року, о 21год. 30 хв., в м. Татарбунари Одеської області по вул. Тура, керував мопедом марки «Yamaha Jog» без державного реєстраційного номеру, з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, хитка хода, нечітка мова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду Горбатюк В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду, не заперечуючи при цьому факт його перебування у стані алкогольного спяніння, посилається на те, що фактично він мопедом не керував через несправність колеса, однак всупереч цього відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, а судом визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Постанову суду першої інстанції ОСОБА_3 вважає незаконною через невідповідність висновків суду про його винність обставинам справи та дослідженим доказам.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_3, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання СМС - повідомлення на номер телефону, зазначений ним в апеляційній скарзі, а саме в спосіб повідомлення, який він обрав для себе відповідно до його заяви від 27.02.2018 року (а.с. 10), в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3, будучи повідомленим про дату та час розгляду в апеляційному суді, не зявився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_3, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді його справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №397204 від 05.02.2018 року, пояснень присутніх при його складанні свідків, рапорту інспектора СРПП №2 Татарбунарського ВП лейтенанта поліції ОСОБА_4, ОСОБА_3, 05.02.2018 року, о 21год. 30хв., в м. Татарбунари Одеської області по вул. Тура, керував мопедом марки «Yamaha Jog» без державного реєстраційного номеру, з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, хитка хода, нечітка мова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с. 1, 3 4, 6).

Факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення підтверджується: поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в присутності яких ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння (а.с.3-4); актом огляду та затримання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 від 05.02.2018 року, згідно якого мопед ОСОБА_3 поміщено на арешт майданчик у звязку із скоєнням адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.5); відеозаписом події, з якого чітко вбачається, що на початку зйомки ОСОБА_3 зупинено і він перебуває за кермом мопеда з явними ознаками алкогольного спяніння, та на запитання працівників поліції не заперечував, що керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а після пропозиції пройти медичний огляд на стан спяніння, відмовився від проведення такого огляду.

Дово ди апелянта про те, що на відеозаписі відсутня фіксація безпосереднього його руху за кермом транспортного засобу в стані алкогольного спяніння, є також безпідставними, оскільки оскаржуваною постановою ОСОБА_3 визнаний винним не за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а за відмову особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, від проходження у встановленого законом порядку медичного огляду на стан алкогольного спяніння на вимогу працівників поліції.

За таких умов апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді районного суду в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_3 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, які на його думку вказують на незаконність оскаржуваного рішення є безпідставними, а тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, та погоджується з висновком судді районного суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що вказує на необґрунтованість апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.03.2018 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Копію постанови невідкладно надіслати апелянту.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2