АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати через порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, оскільки такий висновок не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначає, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не вказано, від проходження якого саме огляду відмовився ОСОБА_1, тобто він фактично не містить суті вчиненого правопорушення.

Також працівниками поліції істотно порушено порядок проведення огляду особи на стан сп'яніння, оскільки законом передбачено направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі лише після його відмови від проходження такого огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів або у випадку незгоди з результатами огляду, здійсненого на місці. Всупереч цьому, йому одразу висунули вимогу проїхати до медичної установи для проходження огляду. Крім цього, вимога пройти огляд на стан сп'яніння з боку інспектора була нечіткою. Водночас, своєю відмовою він виразив незгоду з підозрою поліцейських про наявність у нього ознак сп'яніння, проте не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння. При цьому, звертає увагу на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду до медичного закладу, що спростовує факт вимоги пройти такий огляд.

З позиції апелянта, не підтверджуються обставини вчинення правопорушення і показаннями свідків, зазначених у протоколі, оскільки їх не було на місці події, а їх пояснення викладені на заздалегідь підготовлених бланках, що викликає сумнів у їх достовірності.

Звертає увагу, що його не було відсторонено від керуванням автомобілем, що спростовує наявність у нього ознак наркотичного сп'яніння.

Також вважає, що у нього не було обов'язку виконувати вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки на момент складання протоколу порушення п.2.5 ПДР України полягало у відмові водія пройти такий огляд саме на вимогу працівника міліції.

Як на доказ того, що він не перебував у стані сп'яніння посилається на висновок лікаря-нарколога медичного центру «Клініка імені Гальченко В.В.» № 387 від 29.12.2017, куди він звернувся самостійно після зупинки автомобіля поліцією.

Також просить врахувати, що автомобіль ним використовується в робочих цілях, а тому позбавлення права керування може поставити його в скрутне матеріальне становище.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, який відбувся без його участі, а копія оскаржуваної постанови йому не надсилалася.

З огляду на те, що судове засідання відбулося за відсутності ОСОБА_1 та без його належного повідомлення про час та місце судового розгляду, а матеріали справи не містять даних про надсилання копії постанови судді, суд задовольняє клопотання апелянта та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 28.12.2017 року 19:35 год. по Наддніпрянському шосе в м. Києві, керував транспортним засобом «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою особою органів поліції, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 28.12.2017 року о 19:35 год. по Наддніпрянському шосе в м. Києві керував автомобілем НОМЕР_2, з ознаками наркотичного сп'яніння. В порушення п.2.5 ПДР ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Всупереч апеляційний доводам ОСОБА_1, складений щодо нього протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить чітко викладену суть вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Також протокол містить дані про свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку перевірки на стан наркотичного сп'яніння.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якої вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі та повідомили про підстави для цього, проте водій у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився.

Про обізнаність ОСОБА_1 щодо пред'явленої йому вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння свідчить і те, що у складеному щодо нього протоколі про адміністративне правопорушення він зазначив, що «не має часу, оскільки поспішає в аеропорт».

Не відповідають фактичним обставинам справи і твердження апелянта про те, що працівниками поліції було істотно порушено порядок проведення його огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п.12 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове.

Таким чином, огляд на стан наркотичного сп'яніння проводиться лише в закладах охорони здоров'я і не передбачає можливості проведення попереднього огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі, інспектором не складалось відповідне направлення.

Не відповідають фактичним обставинам справи також доводи апелянта про те, що його не відсторонили він керування транспортним засобом у зв'язку з виявленням ознак наркотичного сп'яніння, оскільки в матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_1 про те, що він зобов'язується не сідати за кермо автомобіля «Skoda Fabia», а також ОСОБА_5 про те, що вона зобов'язується не допускати ОСОБА_1 за кермо цього автомобіля.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи ОСОБА_1 про те, що він не був зобов'язаний проходити огляд на стан сп'яніння на вимогу працівника поліції.

Так, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція була створена 02 липня 2015 року. Тобто, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вже діяв вищевказаний закон, а відтак інспектор поліції був уповноважений вимагати від водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку та складати протокол про адміністративне правопорушення.

Крім цього, положеннями ст.255 КУпАП визначений перелік службових осіб, які мають право складати протокол про адміністративне правопорушення, серед яких в п.1 ч.1 вказаної норми закону зазначені посадові особи Національної поліції.

У зв'язку з відмовою водія від проходження огляду, поліцейський, діючи у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, правомірно склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, вказавши, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги висновок лікаря-нарколога медичного центру «Клініка імені Гальченко В.В.» № 387 від 29.12.2017 як доказ того, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп'яніння у зазначений час, оскільки наказом Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради від 30.05.2016 року № 236 Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» визначена єдиним закладом охорони здоров'я, якому надається право в місті Києві на проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винним у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, яке є безальтернативним стягненням та відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя врахував передбачені ст.33 КУпАП обставини, та наклав стягнення, що відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз