Номер провадження: 33/785/99/18
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки, та стягнуто судовий збір у сумі 320 (триста двадцять) гривень.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 20.10.2017 року, приблизно о 0200 год., керував автомобілем «Деу», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Офіцерська в м. Одесі, вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, порушивши вимоги п. 2.10. «Правил дорожнього руху України», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Сарайкін В.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови. Зазначає, що всупереч тому, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений за ч.4 ст.130 КУпАП, суддя районного суду визнав його винним за ч.1 ст.130 КУпАП. Стверджує, що він не мав обов'язку не вживати алкоголь після вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка мала місце 20.10.2017 року, оскільки на місці ДТП визнав перед потерпілим факт спричинення шкоди, узгодив з потерпілим умови компенсації, а тому пішов з місця пригоди. Йому не було відомо, що потерпілий мав наміри викликати працівників поліції для фіксації дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо перебування його в стані алкогольного сп'яніння на час проведення огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений працівниками поліції в порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки свідком при складанні протоколі фактично було зазначено потерпілого ОСОБА_4, а огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився працівниками поліції за допомогою недозволеного технічного приладу «Drager Alcotest 6810». Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Статтею 283 КУпАП визначено вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, зокрема серед іншого постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, допитавши ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді виконані не були, внаслідок чого поза увагою судді залишилися не тільки обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи, а й невірно застосовані норми матеріального закону при ухвалені рішення.

З оскарженої постанови судді районного суду убачається, що при викладенні в описовій частині суті адміністративного правопорушення за яким було складено протокол, суддя зазначив суть правопорушення, що відповідає диспозиції ч.4 ст.130 КУпАП, в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку, що ОСОБА_3 вживав алкоголь після ДТП з його участю до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння. Разом з цим, з резолютивної частини оскарженої постанови вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки, що в свою чергу не відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою суддя районного суду визнав ОСОБА_3 винним.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

З оскаржуваної постанови убачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_3 у виді штрафу, суддя не дотримався вимог закону та призначив стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Так, суддя районного суду, визначаючи розмір штрафу не врахував, що відповідно вимог ст. 27 КУпАП, покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою ОСОБА_3 визнано винним оскаржуваною постановою судді районного суду, регламентовано, що таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже санкцією зазначеної норми закону стягнення визначене у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, у зв'язку з чим таким чином і мало бути призначене стягнення особі, яка притягнута до відповідальності з вказанням еквіваленту цих мінімумів у грошовій сумі.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 (сімнадцяти) гривень.

З огляду на таке, апеляційний суд приходить висновку, що суддею районного суду при ухвалені рішення були порушені вимоги ст.ст. 27, 33, 283 КУпАП, зокрема стягнення накладене за правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_6 визнано винним - ч.1 ст.130 КУпАП, визначено не у межах та виді, встановлених цим Кодексом, а у значно більших розмірі штрафу та строку позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. Зазначене є однією з підстав для визнання постанови судді районного суду необґрунтованою та незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Що стосується доводів ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.1340 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дату та час він рухався на своєму автомобілі та з необережності здійснив зіткнення з припаркованим біля дому автомобілем ОСОБА_4, який є його сусідом. Після чого, він з ОСОБА_4 домовились про те, що він добровільно відшкодує завдану шкоду та працівників поліції не викликали. ОСОБА_3 пішов додому, де, через нервове навантаження пов'язане з прикрою пригодою, випив алкогольний напій. Через деякий час, з незрозумілих причин до нього, до нього додому прийшли працівники поліції разом з ОСОБА_4, та в подальшому відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП. Він відразу повідомив працівників поліції, що після ДТП він домовився з ОСОБА_4 щодо компенсації спричиненої шкоди, а тому вважав, що конфлікт є вичерпаним, оскільки ОСОБА_4, на місці не викликав поліцію, а тому він пішов додому. За таких умов він вважає, що у нього не було обов'язку не вживати алкоголь того дня.

Обставини, які повідомив суду ОСОБА_3, фактично не були спростовані під час апеляційного розгляду за результатами допиту свідка ОСОБА_4 та інспектора патрульної поліції ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що після того як його сусід ОСОБА_3, з яким у нього були добрі стосунки, 20.10..2017 року, здійснив зіткнення з його автомобілем, який був припаркований біля дому, вони домовились щодо відшкодування завданої шкоди, але не зійшлися тільки у її розмірі, оскільки різниця між запропонованою ОСОБА_3 сумою - 2600 гривень, та сумою визначеної ним шкоди, складала 400 (чотириста) гривень. За таких підстав обговоривши умови компенсації спричиненої шкоди, вони поліцію не викликали, та розійшлися по домівках. Але, прийшовши додому, він порадившись з дружиною припустив, що ОСОБА_3 може взагалі не відшкодувати йому шкоду та зателефонував до поліції і повідомив про факт дорожньо-транспортної пригоди. Поліцейським, що прибули на місце, він розповів про подію, що сталася і вони разом пішли до будинку ОСОБА_3 За результатами спілкування із ОСОБА_3 працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.4 ст.130 КУпАП. При цьому, при складанні протоколу працівники поліції зазначили його свідком проведення огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння.

Оцінюючи показання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційний суд вважає, що не має підстав ставити під сумнів показання ОСОБА_3 щодо досягнення домовленості з потерпілим на місці пригоди та того, що вони домовилися не викликати поліцейських, оскільки вважали ситуацію вичерпною, оскільки ОСОБА_4 підтвердив суду, що перебував з своїх сусідом ОСОБА_3 в добрих стосунках, та не дав суду раціонального пояснення чому він не викликав поліцію відразу після ДТП, не заперечував того факту, що в присутності ОСОБА_3 не наполягав на виклику поліції та не повідомив його, що бажає в майбутньому викликати поліцію для фіксації факту ДТП, а також підтвердив, що в присутності ОСОБА_3 не викликав поліцію.

Допитаний в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_5 пояснив апеляційному суду, що займає посаду інспектора роти №1 батальйону №4 УПП в м. Одесі ДПП. 20.10.2017 року, на лінію «102» надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_4 про факт дорожньо-транспортної пригоди. На місці пригоди ОСОБА_4 повідомив їм, що його сусід ОСОБА_3 здійснив зіткнення з його автомобілем, який зазнав незначні механічні пошкодження, але вони фактично домовились щодо відшкодування завданої шкоди, а тому поліцію не викликали та розійшлися. ОСОБА_3 повідомив аналогічні обставини, та не заперечував проти того, що здійснив ДТП, порозумівся із сусідом, а прийшовши додому вживав алкогольні напої, оскільки був засмучений фактом ДТП. За результатами спілкування з учасниками ДТП та проведення медичного огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», який був здійснений в присутності ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7, працівниками поліції відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП. Разом з цим, свідок ОСОБА_5 не зміг пояснити апеляційному суду, чому складання протоколу про адміністративне правопорушення було здійснено з недотриманням вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зокрема причини залучення в якості свідка фактичного потерпілого в результаті ДТП ОСОБА_4

Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка вживала після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Частина четверта статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Отже, для притягнення особи до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, слід враховувати, що об'єктивна сторона цього правопорушення ставить в обов'язок особи за участю якої сталася дорожньо-транспортна пригода не вживати алкоголь, наркотики, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду

Встановлені апеляційним судом обставини, зокрема пояснення ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8 свідчать про те, що у ОСОБА_3 фактично не було обов'язку не вживати алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, оскільки після ДТП він та потерпілий ОСОБА_4 порозумілися про добровільне відшкодування завданої шкоди та працівників поліції для фіксації факту ДТП на місце пригоди не викликали. Але тільки згодом, після того, як ОСОБА_3 покинув місце ДТП, не будучи фактично особою, яка зобов'язана виконувати приписи п. 2.10 «Правил дорожнього руху», ОСОБА_4 викликав поліцію, про що ОСОБА_3 навіть не було відомо.

Таким чином, встановлені апеляційним судом обставини справи, свідчать про відсутність в діях ОСОБА_3 об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять допустимих доказів на підтвердження факту вживання ОСОБА_3 алкоголю, оскільки такий факт не було встановлено у відповідності до вимог закону.

Так, згідно доданих до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №079573 від 20.10.2017 року відносно ОСОБА_3, акту огляду на стан сп'яніння з використання спеціальних технічних засобів від 20.10.2017 року, огляд ОСОБА_3 проводився за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», результат 1,11% проміле алкоголю (а.с.2-3).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням судді районного суду, яким взято до уваги результат вказаного огляду, оскільки поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_3 не відповідали встановленим законом вимогам.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп'яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до даних Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеного на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України (http://portal.diklz.gov.ua/PublicSite/PUB/VMDetail.aspx?id=6522284), технічний пристрій - газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України відповідно до свідоцтва №14455/2014 затвердженого Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів». При цьому, свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 щодо приладу електро діагностичного - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», згідно Наказу МОЗ від 10.02.2010 року №95, було дійсне до 10.02.2015 року.

Згідно відповіді заступника Міністра охорони здоров'я України від 03.08.2017 року №3.46-53/714-17/20849 на адресу апеляційного суду Одеської області, технічний пристрій - газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, який затверджений Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів».

Як зазначалося вище, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, убачається, що огляд ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння було проведено працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», який, з наведених вище підстав, фактично не був дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом на день проведення огляду на стан сп'яніння - 20.10.2017 року, а отже був використаний працівниками поліції з недотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідали вимогам п. 6 Розділу ІІ Інструкції, відповідно до яких огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як було встановлено апеляційним судом свідок ОСОБА_4, який зазначений понятим в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №079573 від 20.10.2017 року, фактично є особою, яка потерпіла від ДТП скоєного за участю ОСОБА_3, що свідчить про наявність можливих сумнівів його неупередженості. Разом з цим, працівники поліції всупереч вимогам Інструкції залучили його в якості свідка при огляді ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння та складанні протоколу, що вказує на недопустимість як доказів протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду на стан сп'яніння.

З урахуванням вимог п. 22. Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», встановлені апеляційним судом обставини дають підстави прийти висновку, що стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 у визначеному законом порядку встановлений не був, а тому результати огляду на стан алкогольного сп'яніння є недопустимим доказом по справі, та не мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення суддею районного суду щодо винуватості ОСОБА_3

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять переконливих доказів про те, що ОСОБА_3, після ДТП за його участю, зобов'язаний був не вживати алкогольні напої до його огляду працівниками поліції на стан алкогольного або іншого сп'яніння, а також відсутність допустимих доказів вживання ним алкоголю та його перебування у стані алкогольного сп'яніння після ДТП за його участю. Встановлені обставини не свідчать про порушення ОСОБА_3 вимог «Правил дорожнього руху України», а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, не підтверджуються достатніми та допустимими доказами, які були наявні в матеріалах справи та надані апеляційному суду, та більш того, фактично були спростовані поясненнями допитаних апеляційним судом ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський