Справа № 214/574/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2018 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 424929 від 20.01.2018 року відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з якого слідує, що 20.01.2018 року о 03.10 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями водій порушив п.2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 повторно не зявився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_3 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

За даних обставин, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2, оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обовязкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, оглянувши відеозапис з боді-камери на диску DVD-R, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП буде мати місце при наявності обєктивної сторони, що передбачає необхідність обовязкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння за умови очевидної наявності ознак спяніння. Так, визначаючи склад вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обовязково необхідно встановлювати наявність дійсних підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані спяніння згідно з ознаками такого стану, передбаченими п.п.3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року. Саме наявність/відсутність таких підстав зумовлює правомірність/неправомірність дій працівників поліції щодо вимоги пройти огляд на визначення стану спяніння у встановленому законом порядку.

При цьому, склад правопорушення за ст.130 КУпАП передбачає наявність спеціального субєкта водія.

Так, згідно з п.1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. При цьому, лише за умови одночасної наявності вказаних двох умов особа є спеціальним субєктом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 424929 від 20.01.2018 року, рапорту інспектора ПП ОСОБА_4 слідує, що 20.01.2018 року о 03.10 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на стан спяніння відмовився.

Однак суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорт інспектора як докази не є беззаперечними та допустимими, які б свідчили про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Оглянутим судом відеозаписом на диску DVD-R з боді-камери встановлено, що на відео зафіксовано безпосередньо рух транспортного засобу марки Nissan Teana, р/н НОМЕР_2, його зупинка на вимогу працівників поліції, повідомлення причини зупинки. Натомість після зупинки транспортного засобу на відео видно, що за кермом в якості водія перебувала дівчина, яка на вимогу працівника поліції предявила водійське посвідчення та документи на автомобіль. В свою чергу, ОСОБА_2 знаходився на задньому пасажирському сидінні за місцем водія в якості пасажира в автомобілі, на що звертав увагу поліцейським.

На жодному з відеозаписів з боді-камери на диску DVD-R не зафіксовано, щоб 20.01.2018 року о 03.10 год. транспортним засобом марки Nissan Teana, р/н НОМЕР_2, керував саме ОСОБА_2 Посилання інспекторів ПП на те, що він умисно пересадив на водійське сидіння дівчину, а сам пересів на пасажирське сидіння суд не може прийняти до уваги з огляду на відсутність доказів в підтвердження їх дійсності та відповідності фактичним обставинам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 був пасажиром автомобіля, а не водієм, а відтак не є субєктом складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що виключає необхідність проходження ним огляду на стан алкогольного спяніння навіть за наявності явних ознак такого стану та не оспорювання факту вживання спиртних напоїв.

Інші доводи та послання суд залишає поза увагою, оскільки вони не є істотними з огляду на відсутність всіх елементів складу правопорушення, які визначали б правомірність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Враховуючи, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП з підстав відсутності в його діях складу інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.130 ч.1, 245, 247 ч.1 п.1, 252, 280, 283 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілою протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко