Справа № 341/386/18
Провадження № 33/779/192/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 279124 від 04 березня 2018 року ОСОБА_2 04 березня 2018 року о 05 год. 00 хв. в м. Бурштин по вул. Шухевичів керував т.з. Opel Vectra номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810» в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху і допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Мотивує такі вимоги тим, що вважає адміністративне стягнення, якому його піддано постановою таким, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Зазначає, що він випив перед тим як сів за руль, але це було більш ніж за добу, про що він говорив працівникам поліції, а також в суді. Він був незгоден з тим, що випив та запропонував працівникам поліції надати йому Драгер в присутності двох свідків. Але працівники поліції сказали дихати так, без свідків, і що свідки потім підпишуться. З цих причин відмовлявся до останнього проходити огляд на місці зупинки та пропонував поїхати в медичний заклад. З результатами огляду на місці зупинки він був незгідний. Вказує, що працівники поліції свідомо до трьох годин його утримували, щоб порушити процедуру огляду, і щоб він в подальшому не зміг його пройти. При цьому не складали жодних актів щодо відмови чи ухилення від огляду. Посилається на те, що повторно просив свідків, але йому було відмовлено і сказано, що якщо він не підпишеться, то вилучать автомобіль і він піде пішки, а оскільки його знайомій було дуже погано, від підписував не роздумуючи. Зауважує, що він поїхав на авто додому, бо не був п'яний чи на підпитку взагалі в очах поліції, йому жодних заперечень на це не робили. На його думку, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що обставини, вказані у цій статті, досліджувалися та враховувалися. Наголошує, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи щодо неупередженості яких є сумніви та що свідків взагалі не було. Підкреслює, що судом не враховано його думку щодо виклику свідків на не надано можливості скористатися послугами адвоката, про що він говорив в суді. Його було позбавлено прав за одне засідання, хоча він просив відкласти розгляд справи для можливості довести через адвоката та інших учасників свою невинуватість. Вважає очевидним, що розглядаючи справу, суд відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14. Звертає увагу, що автомобіль використовується у робочих цілях і позбавлення права керувати ним поставить його у дуже скрутне становище. Посилається на те, що огляд на стан сп'яніння було проведено за допомогою технічного засобу, показники якого не можуть вважатися допустимим доказом. За таких обставин вважає, що справа підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Зі змісту роздруківок з відповідних сайтів у мережі Інтернет за номером штрихкодового ідентифікатора 435, встановлено, що ОСОБА_2 отримав поштове відправлення, а саме повістку про виклик до суду на 10 травня 2018 року, особисто 08 травня 2018 року, що дає підстави для висновку про те, що він був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

При цьому, заяв про відкладення розгляду справи у зв'язку з поважними причинами, будь-яких інших клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2

Відомості про його захисника в матеріалах справи відсутні.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Перевіривши доводи апелянта, вважаю, що судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 04 березня 2018 року серії БР № 279124 (а.с. 2), роздруківкою із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу № 600 (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3,4).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 березня 2018 року серії БР № 279124 (а.с. 2), ОСОБА_2 04 березня 2018 року о 05 год. 00 хв. в м. Бурштин по вул. Шухевичів керував т.з. Opel Vectra номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності свідків. Цим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В графі для пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 власноруч зазначив: « Пив енергетик, пиво».

При цьому відсутні відомості про те, що з певних причин ОСОБА_2 зазначав у протоколі неправдиві пояснення, або що такі ним зазначено під примусом.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором СРПП Галицького ВПГУНП лейтенантом поліції Семківим В.В., підписаний ним та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні його до адміністративної відповідальності.

Крім того, дані про те, що ОСОБА_2 подавав пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні.

Роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу № 600 (а.с. 1) до протоколу засвідчує результат тесту ОСОБА_2, проведеного за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810 - 2,42 проміле, час проведення тесту 04 березня 2018 року 05 год. 14 хв. Вказана квитанція містить підпис ОСОБА_2

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3,4), що містяться в матеріалах справи, вбачається, що вони 04 березня 2018 року о 00 год. 15 хв. були свідками того, як водій ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер». Результат тесту показав 2,42 проміле.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості свідків немає, пояснення засвідчені їхніми власноручними підписами.

Доводи апелянта про те, що жодних свідків на місці події не було, не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали свідками того, як ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, дані про свідків та їх підписи містяться в протоколі, зі змісту якого також вбачається, що ОСОБА_2 засвідчив власноручним підписом те, що він зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про нього дані є правильні.

Наведене є підставою для висновку, що свідки поставили свої підписи у протоколі до того, як ОСОБА_2 отримав його копію, за відсутності інших відомостей.

Так, ОСОБА_2 є особою, яка керувала транспортним засобом, у розумінні ст. 130 КУпАП. Апелянт підтверджує, що цей факт мав місце.

Відомостей про те, що порушено ст. 266 КУпАП, приписи Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, не здобуто як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують, що ОСОБА_2 на пропозицію працівника поліції погодився пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та висловив свою згоду з його результатами, тому поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Оскільки водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я лише у разі відмови від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з його результатами, за відсутні будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 не погодився з результатами тестування, його доводи про те, що йому працівниками поліції було відмовлено в тому, щоб поїхати до закладу охорони здоров'я для проведення медичного огляду на стан сп'яніння, є безпідставними.

Також, необхідно звернути увагу на результат тесту ОСОБА_2, проведеного працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, а саме - 2,42 проміле, що більше як у дванадцять разів перевищує гранично допустиму норму (0,2% промілє), беззаперечно вказуючи на перебування особи в стані алкогольного сп'яніння, який виключає можливу технічну похибку, при якій працівниками поліції було б доцільно запропонувати також пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі.

Не вважаю слушними доводи апелянта про те, що показники газоаналізатора Драгер Алкотест 6810 не можуть вважатися допустимим доказом.

Так, пунктами першим та третім розділу ІІ Інструкції передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Держлікслужби України від 29 грудня 2014 року № 1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. № 43 зазначеного переліку це газоаналізатори Drager Alcotest, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений.

Використаний під час огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2 газоаналізатор Драгер Алкотест 6810, в свою чергу, входить до вказаного вище переліку газоаналізаторів марки «Drager Alcotest» з необмеженим строком дії свідоцтва.

З роздруківки результату технічного приладу Драгер Алкотест 6810, застосованого працівниками поліції для перевірки стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_2, вбачається, що вказаний технічний засіб пройшов калібрування 27 жовтня 2017 року (а.с. 2), що свідчить про його придатність до застосування.

Апелянтом не наведено переконливих доводів щодо неможливості застосування приладу Драгер Алкотест 6810, або заборони використання його на території України, за умови правомірності введення такого в експлуатацію на час дії дозвільних документів та своєчасного проходження відповідного калібрування.

За змістом п. 5 Розділу 2 Інструкції, саме на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, поліцейський надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 мав намір оглянути сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, висловлював вимогу про таке, і поліцейськими її було проігноровано. Відповідно необґрунтовано стверджувати, що спеціальний технічний засіб Драгер Алкотест 6810, який використовували працівники поліції, не мав сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на час проведення огляду.

Таким чином, доходжу висновку, що поліцейськими правомірно був застосований під час огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 газоаналізатор Драгер Алкотест 6810, та його показники є допустимими доказами.

Доводи про те, що працівники поліції ОСОБА_2 до трьох годин утримували, щоб порушити процедуру огляду, не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 керував транспортним засобом 04 березня 2018 року о 05 год. 00 хв., огляд на місці зупинки транспортного засобу був проведений 04 березня 2018 року о 05 год. 14 хв., протокол складено 04 березня 2018 року о 05 год. 25 хв. При цьому звертаю увагу, що особа у будь-який час має право самостійно звернутися до закладу охорони здоров'я для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Посилання на те, що апелянт випив, перед тим, як сісти за руль, проте це було більш ніж добу назад, як на підставу для висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, голослівне, оскільки для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, час вживання алкогольних напоїв не має значення.

Також, з приводу відсутності актів про відмову чи ухилення від огляду як на місці події, так і акту про відмову від проходження в медичному закладі, необхідно зазначити, що Інструкцією складення таких документів не передбачено, більше того, у даному випадку, ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, а з приводу відсутності направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп'яніння, що таке складається у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Доводи апелянта про те, що під час складення протоколу поліцейським не забезпечено йому права скористатися правовою допомогою адвоката, не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з протоколу, ОСОБА_2 роз'яснювалися його права і обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього (а.с. 2). Відповідно, ОСОБА_2 було відомо свої права. В той час, відомостей про те, що ОСОБА_2 було позбавлено можливості ними скористатися, або його у таких правах було обмежено, не здобуто.

Так само, обставини того, чи був ОСОБА_2 відсторонений від керування автомобілем, чи був його транспортний засіб переданий іншій особі для керування, щодо доставки автомобіля для зберігання на штрафний майданчик, як і його подальші дії, в тому числі стосовно автомобіля, після складення протоколу, не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Судження апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, спрямовані на уникнення від відповідальності за фактично скоєне діяння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навів переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях як і події, так і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи наведене, суддя суду першої інстанції, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_2, містять ознаки саме такого правопорушення.

Також, доходжу висновку, що у суду першої інстанції були законні підстави для накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання.

ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що аспекти, на які вказано у цій статті, досліджувалися та враховувалися.

В той час, згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, щодо наведених обставин, то такі враховуються, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і є саме суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Та обставина, що автомобіль використовується ОСОБА_2 в робочих цілях і позбавлення права керувати ним поставить його у дуже скрутне становище, не є сама по собі підставою не призначати покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, жодних доказів на підтвердження даного доводу не подано.

Зважаючи на характер даного правопорушення, таке є грубим, тому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність у разі його вчинення, й не визначено можливості призначати покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також, аналізуючи положення ч. 3 ст. 30 КУпАП та матеріали справи, також приходжу до висновку, що ОСОБА_2 не є особою, до якої позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які клопотання до суду першої інстанції, зокрема про відкладення розгляду справи, виклик та допит свідків, також постанові судді не зазначено, що ОСОБА_2 заявляв клопотання в судовому засіданні і що в їх задоволенні було відмовлено, а тому, за таких обставин, відсутні підстави для висновку про порушення суддею суду першої інстанції прав ОСОБА_2, передбачених ст. 268 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції прийнято законне рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло