Справа № 549/108/18
Провадження №3/549/52/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року смт.Чорнухи

Суддя Чорнухинського районного суду Полтавської області Глущенко Н.М., з участю секретаря Міщенко Т.А., прокурора Стріли П.П., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Полтавського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого інспектром-черговим СРПП №1 Чорнухинськогго ВП ГУНП в Полтавській області,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

встановив:

21 лютого 2018 року о/у відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського управління ДВБ Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про запобігання корупції» з додержанням вимог ст.ст.254-256 КУпАП складено адміністративний протокол №4/2018 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_1, перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області та будучи, відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 вказаного Закону та Рішення Національного агентства від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», несвоєчасно, тобто не в десятиденний строк, без поважних причин 02.12.2017 подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Датою опублікування значиться 02.12.2017. 13 год. 36 хв. У розділі 3 «Обєкти нерухомості» останній повідомив про набуття у власність квартири, площею 49,1 кв.м., при цьому в графі «Дата набуття права» вказано 03.11.2017, в графі «Вартість на дату набуття у власність» - 271 100 грн., а в графі «Вартість за останньою оцінкою» - 271 100 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що 03 листопада 2017 року він уклав кредитний договір №0835/10/2017/0329, відповідно до якого ПАТ АБ «Укргазбанк» надав кредитні кошти в сумі 218573,00 грн. на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому 03.11.2017 року було укладено договір Іпотеки за умовами якого він зобовязувався повернути у строк до 02.11.2037 року кредитні кошти в розмірі 218573,00 грн. зі сплатою 18,90% річних.

Також зазначив, що оскільки квартира придбана в кредит та накладено заборону на нерухоме майно, то оригінал договору купівлі-продажу вищевказаної квартири знаходиться в працівників банку. На його усне звернення до працівників банку про надання копій документів, що підтверджують право власності на придбану квартиру, йому повідомили, що нададуть трохи пізніше, оскільки необхідно кілька днів щоб перевірити правильність оформлення документів. Як тільки він отримав копію договору купівлі-продажу квартири, то відразу подав декларацію про зміни в майновому стані. Тому вважає, що умислу приховати інформацію не мав, оскільки подав декларацію про зміни в майновому стані 02.12.2017 року.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку. Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

У судовому засіданні прокурор протокол про адміністративне правопорушення підтримав та просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно ч.2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст.. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи та протоколу № 4/2018, вбачається, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Чорнухинського ВП ГУНП в Полтавській області, будучи згідно підпункту "з" пункту 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 03 листопада 2017 року уклав кредитний договір №0835/10/2017/0329, відповідно до якого ПАТ АБ «Укргазбанк» надав кредитні кошти в сумі 218573,00 грн. на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

03.11.2017 року ОСОБА_1 набув право власності на трикімнатну квартиру №69, загальною площею 49,1 кв.м., яка розташована проспект Володимирський будинок 95 м. Лубни Полтавсьої області, загальною вартістю 271100 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року (тобто суму 80000 гривень).

Вважаючи, що в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 з порушенням встановлених законом строків не повідомив про суттєві зміни у своєму майновому стані, уповноважена особа Полтавського управління ДВБ Національної поліції України, дійшла висновку про вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП

Однак суд, з урахуванням досліджених доказів, та пояснень сторін приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п.2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 03 листопада 2017 року уклав кредитний договір №0835/10/2017/0329, відповідно до якого ПАТ АБ «Укргазбанк» надав кредитні кошти в сумі 218573,00 грн. на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 02.11.2037 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» , відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що до виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором №0835/10/2017/0329 від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 не є власником майна, забезпеченого договором іпотеки, в розумінні ст.317 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_1 02.12.2017 року подано декларацію, в якій він показав придбання ним квартири, загальною площею 49,1 кв.м., яка розташована за адресою: м.Лубни, проспект Володимирський, 95/69, відповідно до договору іпотеки від 03.11.2017 року.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що у ОСОБА_1 відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки останній:

- не приховував придбання квартири АДРЕСА_2;

- уклав кредитний договір №0835/10/2017/0329 від 03 листопада 2017 року;

- уклав договір іпотеки від 03 листопада 2017 року, який нотаріально посвідчений;

- подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, в якому вказав про набуття у власність квартири АДРЕСА_2, що також свідчить про відсутність у нього умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Таким чином, суд вважає, що посилання уповноваженої особи Полтавського управління ДВБ Національної поліції України про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1, подавши із запізненням повідомлення про суттєві зміни майнового стану, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Відтак в діях ОСОБА_1 відсутня суб'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Викладені обставини, суттєво знижують суспільну шкоду вчинку ОСОБА_1, вчинене ним діяння в даному випадку не спричинило суспільної шкоди, а також цим правопорушенням не було завдано збитків державним чи суспільним інтересам.

Окрім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1, проводилась виключно працівниками Полтавського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Полтавського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції та інше.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці національної поліції України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Разом з тим, суд відхиляє доводи стосовно того, що днем виявлення правопорушення є 21.02.2018 року, тобто дата складення протоколу, адже такі доводи спростовуються матеріалами справи. Зокрема сам зміст рапорту о/у відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 07.02.2018р. свідчить про те, що відомості щодо ОСОБА_1 піддавались попередньому аналізу та дослідженню, тобто фактично оцінювались докази. Крім того, 26.01.2018 ОСОБА_1 надавались пояснення по вищевказаному факту, про що свідчить підпис о/у відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_2 датований 26.01.2018 року. Більше того, Єдиний державний реєстр декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є відкритим джерелом. Таким чином, суд не може погодитись з тим фактом, що орган уповноважений на складання протоколу, виявлення правопорушення чи прокурор трактують положення закону, в частині встановлення дати виявлення правопорушення, на власний розсуд. У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Вказані положення можна віднести і до повноважень та обовязків органів на які покладене виявлення адміністративних правопорушень. Таким чином, неоднозначне тлумачення закону в частині визначення дати виявлення правопорушення не може ставити особу в залежність від певних обставин будь це погодження, дата складання протоколу, тощо.

Таким чином, викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

У зв'язку з вищевикладеним, вважаю, що провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає предявленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя: