Справа №488/420/18 23.04.2018
Провадження: № 33/784/178/18 Суддя суду першої інстанції: Кутурланова О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 41 КУпАП Суддя апеляційного суду: Бондаренко Т.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Бондаренко Т.З.

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.О.,

за участю особи, визнаної винною за ч. 1 ст. 41 КУпАП - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, визнаної винною за ч. 1 ст. 41 КУпАП, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, заміжню, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, директора ТОВ «Алан-Техно», проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень,

в с т а н о в и в:

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду директора ТОВ «Алан-Техно», яке зареєстровано за адресою: м. Миколаїв, вул. Самойловича, 31-А, в період з 1 січня 2017 року по 29 грудня 2017 року, допустила порушення вимог законодавства України про працю.

Так, в порушення строків, встановлених ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено виплата заробітної плати працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата , у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні, заробітна плата працівникам підприємства виплачувалась в порушення названих строків та один раз на місяць, а саме:

- нарахована заробітна плата за січень 2017 року 44 працівникам на загальну суму 123953,90грн., фактично була виплачена 28 лютого 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000002 від 28 лютого 2017 року;

- нарахована заробітна плата за лютий 2017 року 44 працівникам на загальну суму 117363,28грн., фактично була виплачена 31 березня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000003 від 31 березня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за березень 2017 року 43 працівникам на загальну суму 118044,16грн., фактично була виплачена 28 квітня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000006 від 28 квітня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за квітень 2017 року 42 працівникам на загальну суму 109245,12грн., фактично була виплачена 30 травня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000007 від 30 травня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за травень 2017 року 37 працівникам на загальну суму 105494,70грн., фактично була виплачена 30 червня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000008 від 30 червня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за червень 2017 року 35 працівникам на загальну суму 103022,87грн., фактично була виплачена 31 липня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000009 від 31 липня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за липень 2017 року 35 працівникам на загальну суму 100640,01грн., фактично була виплачена 31.08.2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000011 від 31.08.2017 року;

- нарахована заробітна плата за серпень 2017 року 34 працівникам на загальну суму 98761,00грн., фактично була виплачена 29 вересня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000012 від 29 вересня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за вересень 2017 року 34 працівникам на загальну суму 99692,24грн., фактично була виплачена 31жовтня 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000013 від 31 жовтня 2017 року;

- нарахована заробітна плата за жовтень 2017 року 35 працівникам на загальну суму 102083,05грн., фактично була виплачена 29 листопада 2017 року, що підтверджує відомість на виплату № ВЗП-000014 від 29 листопада 2017 року.

В порушення строків, передбачених ч. 4 ст. 115 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про відпустки», якими передбачена виплата заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки не пізніше, ніж за три дні до початку відпустки, заробітна плата за весь період щорічної відпустки працівникам фактично виплачувалася в день фактичної виплати поточної заробітної плати у відповідний місяць, а саме:

- ОСОБА_4 надано щорічну основну відпустку згідно наказу № 111 від 11 червня 2017 року - заробітну плату за час відпустки отримав 31 липня 2017 року, згідно ВЗП-000009;

- ОСОБА_5 надано щорічну основну відпустку згідно наказу № 96 від 5 травня 2017 року - заробітну плату за час відпустки отримав 30 червня 2017 року, згідно ВЗП-000008;

- ОСОБА_6 надано щорічну основну відпустку згідно наказу № 98 від 5 травня 2017 року - заробітну плату за час відпустки отримав 30 червня 2017 року, згідно ВЗП-000008.

В порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, якими визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, розрахунки зі звільненими працівниками проводились не в день їх звільнення, а саме:

- наказом № 120 від 01 липня 2017 року звільнений ОСОБА_7 - остаточний розрахунок в сумі 1676,08 грн. було проведено 31 липня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000009;

- наказом № 130 від 21 липня 2017 року звільнений ОСОБА_8 - остаточний розрахунок в сумі 1841,84 грн. було проведено 31 серпня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000009;

- наказом № 85 від 10 квітня 2017 року звільнений ОСОБА_9 - остаточний розрахунок в сумі 821,61 грн. було проведено 30 травня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000007;

- наказом № 170 від 10 листопада 2017 року звільнений ОСОБА_10 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено;

- наказом № 174 від 28 листопада 2017 року звільнений ОСОБА_11 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено;

- наказом № 179 від 7 грудня 2017 року звільнений ОСОБА_12 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено.

В порушення вимог ст.117 КЗпП України, якими передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, працівникам, з якими було несвоєчасно проведені при звільнені розрахунки, не нараховувались належні їм до виплати кошти - середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме:

- наказом № 120 від 1 липня 2017 року звільнений ОСОБА_7 - остаточний розрахунок в сумі 1676,08 грн. було проведено 31 липня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000009, середній заробіток за 30 к/д не нарахований;

- наказом № 130 від 21 липня 2017 року звільнений ОСОБА_8 - остаточний розрахунок в сумі 1841,84 грн. було проведено 31 серпня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000009, середній заробіток за 30 к/д затримки не нарахований;

- наказом № 85 від 10 квітня 2017 року звільнений ОСОБА_9 - остаточний розрахунок в сумі 821,61 грн. було проведено 30 травня 2017 року, відповідно відомості на виплату №ВЗП -000007, середній заробіток за 50 к/д затримки не нарахований;

- наказом № 170 від 10 листопада 2017 року звільнений ОСОБА_10 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено;

- наказом № 174 від 28 листопада 2017 року звільнений ОСОБА_11 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено;

- наказом № 179 від 7 грудня 2017 року звільнений ОСОБА_12 - остаточний розрахунок не було взагалі проведено.

В порушення ст. 83 КЗпП України, яким передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, при звільнені працівникам не виплачувалась грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, а саме:

- ОСОБА_13 звільнився з 4 квітня 2017 року згідно наказу № 76 від 3 квітня 2017 року, сума розрахунку склала 273,87 грн., компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_14 звільнився з 1 лютого 2017 року згідно наказу № 35 від 1 лютого 2017 року, сума розрахунку склала 128,80 грн., компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_15 звільнився з 1 лютого 2017 року згідно наказу № 36 від 1 лютого 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_9 звільнений 10 квітня 2017 року згідно наказу № 85 від 10 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_16 звільнений згідно наказу № 100 від 18 травня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_17 звільнений згідно наказу № 30 від 1 лютого 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_18 звільнений згідно наказу № 56 від 28 лютого 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_19 звільнений згідно наказу № 77 від 4 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_20 звільнений згідно наказу № 78 від 4 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_21 звільнений згідно наказу № 79 від 4 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_22 звільнений згідно наказу № 83 від 5 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_23 звільнений згідно наказу № 84 від 5 квітня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_30 звільнений згідно наказу № 115 від 20 червня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_7 звільнений згідно наказу № 120 від 1 липня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_24 звільнений згідно наказу № 121 від 4 липня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_8 звільнений згідно наказу № 130 від 21 липня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_25 звільнений згідно наказу № 136 від 27 липня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_26 звільнений згідно наказу № 138 від 28 липня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася;

- ОСОБА_12 звільнений згідно наказу № 179 від 7 грудня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалася.

Не погодившись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати, провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, пов'язаного з порушенням ст. 83, ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст.115, ч. 1 ст. 116, 117 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 21 Закону України «Про відпустки», скасувати та закрити провадження у справі.

Вважає, що суддя, в порушення вимог ст.ст. 9, 245, 252, 280 КУпАП, однобічно і неповно з'ясував обставини справи, не надав належної оцінки поясненням та наданим доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення.

На переконання апелянта, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення та постанові суду відсутні дані, щодо винних дій ОСОБА_2 Адміністративне провадження по справі порушене лише за наявності самого факту недотримання строків виплати заробітної плати, безпідставно застосовані положення, як ч. 1 ст. 115 так і ч. 2 ст. 115 КЗоТ України, оскільки вони є взаємовиключними, до того ж питання щодо надання планових відпусток не досліджувалось при перевірці, про що зазначено в розділі 4 акту, крім цього в день звільнення не всі працівники були на роботі, що унеможливило здійснення відповідних виплат, а тому відсутні підстави вважати порушеними положення ст. 83 КЗпПУ. Невірним є посилання в оскаржуваному судовому рішенні на порушення прав ОСОБА_17, оскільки останній не працював на підприємстві.

ОСОБА_2 вказує, що порушення в 2017 році ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» викликано поважними причинами, оскільки фінансове становище підприємства значно погіршилось, через що підприємство зазнало збитків. Крім цього, з 2014 року підприємство приймає активну участь у підтримці Української Армії, так підприємством надано в користування автомобільний транспорт.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Правильність такого висновку підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 1401-153/0110 від 20 грудня 2017 року відносно ОСОБА_2, актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Управління держпраці у Миколаївській області № 14-01-153/0261 від 20 грудня 2017 року, довідкою про розрахунки зі звільненими працівниками за 2017 рік, розрахунково-платіжними відомостями про виплати за січень - листопад 2017 року, відомостями на виплату грошей за січень - жовтень 2017 року, графіком відпусток штатних працівників підприємства на 2017 рік, наказом № 192 директора ТОВ «Алан-Техно» від 29 грудня 2017 року.

З наведених доказів слідує, що головним державним інспектором Управління держпраці у Миколаївській області при проведенні перевірки були виявлені порушення вимог ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме порушення строків виплати заробітної плати вищевказаним особам, а саме виплата заробітної плати працівникам підприємства один раз на місяць; вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про відпустки», а саме порушення строків розрахунку при звільненні; вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України - порушення строків розрахунку зі звільненими працівниками; порушення вимог ст. 117 КЗпП України, а саме затримка розрахунку при звільненні; порушення вимог ст.83 КЗпП України - невиплата при звільненні працівникам грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2, яка, будучи, згідно наказу № 1 від 26 квітня 2002 року, директором ТОВ «Алан-Техно», виконуючи обов'язки, покладені на неї згідно із п.п. 5.5 Статуту ТОВ «Алан-Техно», а саме: усі питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників, порушила протягом 2017 року вимоги законодавства про працю, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, апелянтом апеляційному суду не надано.

Так, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності вини керівника підприємства не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено всі питання діяльності підприємтсва за п.п. 5 Статуту ТОВ «Алан-Техно», покладені на керівника підприємства. Не можуть бути прийняті до уваги і посилання в апеляційній скарзі на те, що в акті перевірки не досліджувалося питання щодо надання планових відпусток (розділ № 4 акту), а тому безпідставно до протоколу про адміністративне правопорушення включено висновки щодо порушення ч. 4 ст. 115 КЗпП України. Так, відповідно до вказаного розділу акту не були перевірені правові підстави надання відпусток їх використання, а не строки виплати заробітної плати за період відпустки.

Апелянт також зазначає, що несвоєчасний розрахунок при звільненні працівника пов'язаний в більшості випадків з тим, що в день звільнення працівник не перебував на робочому місці, однак, таке не позбавляє обов'язку підприємство належного повідомлення працівника про нараховані йому суми заробітної плати при звільненні. Такі докази в матеріалах справи відсутні, а посилання лише на табелі обліку робочого часу не є достатнім.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 та ч. 2 ст. 115 КЗпП України, також не підлягає врахуванню, оскільки вказані правові норми містять самостійний склад порушення і не є взаємовиключним.

Посилання апелянта на неточності в акті перевірки підлягають відхиленню, оскільки вказані питання підлягали вирішенню в порядку складання зауважень до акту, крім того протокол про адміністративне правопорушення також підписано без зауважень

Не впливає на правомірність оскаржуваної постанови суду також посилання на незадовільний стан підприємства та прийняття участі підприємства в соціальних програмах.

При накладенні стягнення на ОСОБА_2, - визначенні його виду та розміру, суддею суду першої інстанції дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з'ясував обставини, що підлягали з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постановив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Порушень норм матеріального і процесуального права, у тому числі, які могли б вплинути на правильність прийнятого рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови судді суду першої інстанції вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Бондаренко Т.З.