Справа № 199/1547/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2018 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Сенчишин Ф.М., за участі секретаря судового засідання Карабань А.Є., потерпілого ОСОБА_1, перекладача жестової мови ОСОБА_2, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріли, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, працюючого обробником поверхні металів на ПАТ «Інтерпайп НТЗ»,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 01 березня 2018 року о 17 год. 40 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, вчинив відносно свого батька ОСОБА_1 умисні дії психологічного, фізичного та економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоровю потерпілого.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив фактичні обставини справи та заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Пояснив, що 01 березня 2018 року він не вчиняв відносно свого батька домашнє насильство, не сварився на нього, не виганяв його з квартири та не забирав у нього шафу.

Дослідивши докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення внаслідок винних дій останнього повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та обєктивності:

-протоколом про адміністративне правопорушення, який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП;

-поясненнями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_1, який пояснив, що 01 березня 2018 року він прийшов до квартири своїх дітей за адресою: АДРЕСА_1, де живе його син ОСОБА_3 з дружиною, для того, щоб записати показання лічильників. В цей час його син ОСОБА_3 почав себе агресивно поводити, ображав його, виштовхував з квартири, забрав належну йому шафу, на його сльози та вмовляння не реагував, бажав йому та його дружині скорішої смерті, погрожував йому смертю. Вважає, що він такого ставлення від сина не заслужив, оскільки завжди допомагав тому та не ліз в його родину. Також пояснив, що заяву про закриття провадження у справі він написав під психологічним тиском сина, який написав текст відповідної заяви та заставив його переписати та підписатися під нею. Наполягає на тому, що він і на час розгляду справи в суді має претензії до ОСОБА_3;

-поясненнями допитаної в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4, яка пояснила що вона є власницею 3/4 частин квартири АДРЕСА_2, в власником решти - її брат ОСОБА_3 останній дуже часто ображає батька ОСОБА_1, оскільки невдоволений тим, що той подарував їй свою частину квартири, хоче забрати собі всю квартиру. 01 березня 2018 року до неї звернувся батько ОСОБА_1 зі сльозами та з проханням допомогти, оскільки ОСОБА_3 образив його та виганяв з квартири. Вона викликала поліцію і коли вони з патрульними приїхали до вказаної квартири, брат вів себе зухвало навіть в присутності поліцейських, продовжував ображати та принижувати батька. Підтверджує, що всі речі в квартирі належать їх батькам і ОСОБА_3 без дозволу батька забрав його шафу.

Надаючи оцінку запереченням ОСОБА_3 факту вчинення ним домашнього насильства, суд розцінює їх як усталену модель захисту з метою уникнути відповідальності та адміністратвитного стягнення за вчинене правопорушення.

Суд враховує, що навіть під час судового розгляду ОСОБА_3 поводився відносно свого батька німого інваліда, зневажливо, перекладаючи, при цьому, відповідальність за свої дії на батька та сестру.

Також суд враховує і намагання ОСОБА_3 сфальсифікувати волевиявлення потерпілого шляхом вчинення на нього психологічного тиску з метою подачі заяви останнім про закриття провадження у справі.

Посилання ОСОБА_3 на те, що в його копії протоколу відсутнє зазначення ОСОБА_1 як потерпілого, що на його думку «є дуже підозрілим», судом відхиляється, оскільки з формулювання адміністратвиного правопорушення безсумнівно вбачається, що домашнє насильство вчинялося саме щодо ОСОБА_1

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне вчинення дій фізичного, психологічного та економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоровю потерпілого ОСОБА_1

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника та потерпілого, ступінь його вини, майновий стан, істотність наслідків вчиненого правопорушення. За перелічених фактичних обставин, суд дійшов переконання, що необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_3 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, є адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_3 до доходу держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 33-35, 252, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 до доходу держави судовий збір у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя:

10.04.2018