П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2018 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Фарина Л. Ю. розглянувши матеріали, які надійшли з розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, 07.11.1960р.н., громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого

по ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

15.02.2018 року до Сокальського районного суду Львівської області після доопрацювання повернулися матеріали справи для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2018 року справу передано судді Фарина Л.Ю.

Ознайомившись зі справою про адміністративне правопорушення, вважаю необхідним заявити самовідвід по даній справі за таких підстав.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від серії ГП №477088 від 12.01.2018р. складеного інспектором поліції ОСОБА_2 на громадянина ОСОБА_1 за ст. 173

КУпАП.

В протоколі зазначається, що 12.01.2018р. близько 11.00год. ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні Сокальського районного суду Львівської області безпідставно вривався в робочий кабінет голови суду ОСОБА_3, викрикував та виключав світло, чим порушив громадський порядок та спокій.

Отже, зі змісту протоколу встановлено, що події сталися в приміщенні Сокальського районного суду Львівської області та за участю голови суду.

Згідно ч.1ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Частиною 2ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституціїі законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України за № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2; 4; 7 та 11 до Конвенції» передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.66 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Мироненко і ОСОБА_3 проти України" наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У відповідності до п.70 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини у цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти угромадськість.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддівпри винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких звязків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно зіст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є законність.

Як вбачається зі ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтями 7 та 246 КУпАП передбачається: «Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності», «Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається цим Кодексом та іншими законами України».

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Враховуючи вищевикладене, суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала самовідвід судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, слід застосувати аналогію права.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Враховуючи, що судді Сокальського районного суду заявили самовідвід у даній справі, зважаючи на те, що суддя Адамович М.Я. є головою Сокальського районного суду, тобто є моїм колегою, також згідно норми п. 3 ч.1 ст. 34 КПК, яку застосовую як аналогію права, з метою виключення сумнівів в безсторонності та неупередженості судді, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід по даній адміністративній справі.

Керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст.129 Конституції України, ст.2, 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.7, 245-246 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заявити самовідвід по справі про адміністративне правопорушення №454/112/18 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

Повернути справу до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. Ю. Фарина