Справа № 730/159/18 Головуючий у 1 інстанції Тіслюк І. І.
Провадження № 33/795/186/2018
Категорія - ч. 1 ст. 172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2018 року місто Чернігів
Апеляційний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді Демченка О.В.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,-
в с т а н о в и в :
Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. села Велика Доч Борзнянського району, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
звільнений від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись винесенням усного зауваження.
Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року, близько 09 години, сержант ОСОБА_1 з`явився за місцем проходження військової служби до Борзнянського РВК в стані алкогольного сп`яніння та нездатним виконувати свої службові обов`язки.
В апеляційній скарзі на дане судове рішення ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови місцевого суду і закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи аргументує тим, що алкогольні напої 13.02.2018 року не вживав, а вживав лише напередодні, на службу цього дня не виходив, оскільки погано себе почував внаслідок підвищення артеріального тиску, а саме з 14.02.2018 по 23.02.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в Борзнянській центральній районній лікарні. Вважає постанову суду такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки показання по справі надавав заступник військового комісара ОСОБА_2 , а військового комісара ОСОБА_3 допитано взагалі не було. Зазначає, що пояснювальна записка, яка міститься в справі, написана та підписана не ним, а іншою особою, проте суд не взяв до уваги його пояснення. Вказує на порушення судом вимог ч. 2 ст. 277 КУпАП щодо строків розгляду справи. Зазначає, що останнім днем оскарження постанови є 14 квітня 2018 року, а оскільки останній день випав на вихідний день, то останнім днем є перший робочий, тобто 16 квітня 2018 року, оскільки до 14 квітня 2018 року він не встиг написати апеляційну скаргу, так як отримав постанову лише 11 квітня 2018 року, тому строк на апеляційне оскарження вважає не пропущеним.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та адвокат Карпенко М.О. підтримали скаргу у повному обсязі, просили її задовольнити.
Вислухавши скаржника та його захисника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Диспозиція ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних напоїв, появу в стані алкогольного сп`яніння на території військових частин та виконання військових обов`язків в такому стані військовослужбовцями.
Станом на 13.02.2018 р. ОСОБА_1 був військовослужбовцем контрактної служби і проходив службу в Борзнянському районному військоматі. Військова служба регламентується численними спеціальними законами, які відрізняються від законодавства України про працю. В засіданні апеляційного суду встановлено, що в цей день він зобов`язаний був з`явитись на службу о 8 годині ранку. З пояснень ОСОБА_1 слідує, що він не з`явився на службу через високий артеріальний тиск і хотів йти до лікарні. Проте, як вбачається з довідки Борзнянської ЦРЛ, в цей день в 10 год. 20 хв. він був оглянутий лікарем для встановлення стану алкогольного сп`яніння. Такий стан був встановлений і під час досліджень визначена ступінь алкогольного сп`яніння в 3,1 %о , що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, причиною нез`явлення ОСОБА_1 на службу вчасно був саме стан його алкогольного сп`яніння.
У відповідності до п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовець зобов`язаний доповісти своєму безпосередньому начальнику про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків. Згідно п. 14 цього Статуту, з усіх службових та особистих питань військовослужбовець зобов`язаний звернутись до свого безпосереднього начальника. Цього виконано ОСОБА_1 не було, його твердження про те, що він доповів про свій хворобливий стан по команді, нічим не підтверджено. Навпаки, надані суду першої інстанції пояснення безпосередніх начальників ОСОБА_1 свідчать, що їм нічого про стан їхнього підлеглого відомо не було і саме з метою перевірити, що сталось з ОСОБА_1 , вони прибули до нього додому, запропонували прибути на службу та отримали пояснення від ОСОБА_1 про перебування його в нетверезому стані. А твердження апелянта про те, що він і не збирався йти на службу через свій хворобливий стан, суперечать наведеній вище нормі Статуту внутрішньої служби ЗС України.
У відповідності до ст. 257 Статуту внутрішньої служби ЗС України, звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків дається його безпосереднім начальником на підставі лікарського висновку. Оскільки такого звільнення ОСОБА_1 надано не було, з 8 години ранку 13.02.2018 р. він вважався таким, що перебуває на службі. Звільнення від несення служби від свого безпосереднього начальника він не отримав. Протокол про адміністративне правопорушення було складено й підписано за місцем його служби. Таким чином, висновок місцевого суду про з`явлення ОСОБА_1 за місцем його служби в стані алкогольного сп`яніння є правильним.
Місцевий суд виправив описку у судовому рішенні, виніс відповідну ухвалу, згідно якої в судовому засіданні допитувався заступник військового комісара ОСОБА_2 , показання якого і були покладені в обґрунтування судового рішення.
При подачі апеляційної скарги строки її подачі порушені не були.
Апеляційний суд наголошує, що з урахуванням усіх обставин справи, беручи до уваги, що ніяких негативних наслідків дії ОСОБА_1 не мали, з урахуванням даних про особу, місцевий суд звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови місцевого суду, вона є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Демченко