АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/168/18 Суддя 1-ї інстанції: Божко В.В.
Провадження № 33/790/190/18
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року у відношенні ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 22.12.2017 року о 02:00 в м. Харкові по вул. Миру, 2 керував автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 в сатані алкогольного сп'яніння. За результатами огляду на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 6820, в присутності двох свідків, було встановлено 0.44 проміле.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 23.01.2018 року, а провадження по справі закрити на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, та вважає що обставини щодо його перебування у стані алкогольного сп'яніння були встановлені з порушеннями порядку встановленого Законом.

Вказує, що під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, які після перевірки документів запідозрили перебування його у стані алкогольного сп'яніння, їм було повідомлено, що він має ознаки втоми та недосипання. Він погодився пройти огляд за допомогою приладу Драгер 6820, та пройшовши такий огляд було встановлено вміст алкоголю 0.44 проміле, про що працівниками поліції було складено адміністративний протокол, наполягав на проведенні медичного обстеження. Але він самостійно прибувши до медично закладу по вул. Шевченко, 26 у м. Харкові для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, так його і не пройшов, оскільки працівника лікарні вимагали відповідне направлення, яке працівники поліції йому не надали.

Також вказує, що про свою незгоду з результатами огляду він зазначив у протоколі, і посилається на те, що його не відсторонили від керування, що на його думку свідчить про неправдивість дій поліцейських з процедури оформлення матеріалів.

Крім того зазначає, що у наказі МВСУ № 33 від 01.03.2010 року не визначений такий технічний засіб, як Алкотестер Драгер 6820.

Заслухавши захисника ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріла справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 повідомив суду, що водія ОСОБА_4 було зупинено під час патрулювання та виявлено у нього ознаки алкогольного сп'яніння і запропоновано пройти огляд в наркоцентрі, або за допомогою технічного засобу, на що ОСОБА_2 просив пройти огляд на місці зупинки, і в ході такого огляду результат склав 0.44 проміле. Після чого водій підписав всі документи, та вказав що поїде на експертизу самостійно через декілька годин вирішувати питання щодо отримання позитивного для нього висновку, та пішки попрямував до дому.

Перевіряючи посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 ніби то самостійно звертався до наркологічного центру, але в проведенні огляду йому було відмовлено, апеляційним судом було направлено запит до КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», та листом від 02.04.2018 року суд було повідомлено, що згідно медичної документації КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» звернення громадянина ОСОБА_4 в період часу з 02:50 22.12.2017 року по 04:50 22.12.2017 року не зафіксовано. Таким чином апеляційний суд вважає, що вказані вище посилання апелянта не підтверджені доказами.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_6 повідомив, що під час проведення самого огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_4 він ніби то присутнім, а з'явився пізніше, і бачив останнього вже після проведення огляду. Після цього свідок підписав протокол про адміністративне правопорушення, та письмові пояснення. Ці пояснення апеляційний суд оцінює як такі, що не спростовують наявність вини ОСОБА_4, оскільки проведення огляду за допомогою технічного приладу, та його результати не спростовує і сам ОСОБА_4, останній вважає, що ці результати є необ'єктивними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю доведена наявними в матеріалах справи доказами: а саме протоколом серії БР № 207178 від 22.12.2017 року, чековою роздруківкою застосування технічного приладу Drager 6820 з відображенням його результатів, змістом актом огляду водія, в якому міститься підпис ОСОБА_4 що він погоджується з результатами, поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Апеляційний вважає необхідним відмітити, що ОСОБА_4, якщо він мав намір спростувати результати проведеного відносно нього гогляду мав можливість це зробити шляхом звернення до відповідної медичної установи, але як свідчить лист КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», від 02.04.2018 року він цього не зробив.

Посилання апелянта на відсутність у вказаному вище наказі МВСУ технічного приладу Алкотестер Драгер 6820 Як на підставу для задоволення апеляційних вимог апеляційний суд відхиляє, оскільки цей технічний засіб мається в державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний приходить до висновку, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляді справи про адміністративне правопорушення, та інших порушень, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року у відношенні ОСОБА_4 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик