Справа № 428/2209/18
Провадження №3/428/618/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевої М.О.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює в ПП, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв. МЖК «Мрія»АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БД № 142468 від 18.02.2018 року, 18.02.2018 року о 01 годині 55 хвилин в с. Сиротине по вул. Миру, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився в Сєвєродонецькій міській лікарні. Висновок лікаря перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 18.02.2018 року о 01 годині 55 хвилин він перебував в с. Сиротине по вул. Миру, біля буд 37, сидів в своєму автомобілі. До нього під'їхали працівники поліції та почали казати, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, хоча він не керував. Запропонували йому пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння у медичному закладі, на що він погодився. В медичному закладі огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою алкотестеру Драгер, з результатами якого він не був згоден, просив взяти у нього біологічні зразки, проте лікар відмовив йому у цьому та склав висновок лише на підставі результатів алкотестеру «Драгер». Після чого у відношенні нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В подальшому працівники поліції привезли його в с. Сиротине до його транспортного засобу, він сів за кермо та поїхав додому. Того дня від керування транспортним засобом його ніхто не відсторонював. Просив закрити провадження в адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_2 до суду подав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, та пояснив, що під час складання адміністративного протоколу у відношенні ОСОБА_1 працівниками було допущено порушення положень інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Крім того, в протоколі не зазначено жодної ознаки алкогольного сп'яніння та не відображено відмова водія від проходження огляду на стан сп'яніння. Крім того, в порушення вимог інструкції у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки. Також, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 не надавалось та не складалось, що є порушенням розділу 2 п. 7,8 Інструкції. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Допитана в судовому інспектор взводу №2 роти 3 УПП в Луганській області ОСОБА_3 пояснила, що 18.02.2018 року вона у складі екіпажу патрульної поліції здійснювала патрулювання м. Сєвєродонецька. Проїжджаючи по вул. Б. Ліщини, ними був помічений транспортний засіб Ауди А4, який не показав сигнал повороту. Вони подали сигнал про зупинку вказаного транспортного засобу, проте водій не зупинився і продовжив рух. Вони наздогнали водія лише в с. Сиротине, де під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння та запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці, або у медичному закладі. Водій погодився пройти огляд у медичному закладі після чого був доставлений у лікарню, де був оглянутий лікарем. На підставі висновку про результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння у відношенні нього було складено адміністративний протокол. Вона не може пояснити чому у протоколі не зазначено ознаки алкогольного сп'яніння, які були виявлені у ОСОБА_1. Свідки під час відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу не залучалися.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, інспектора Черножукову І.С., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, порядок проходження огляду водіїв на стан сп'яніння регламентується ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 142468 від 18.02.2018 року, 18.02.2018 року о 01 годині 55 хвилин в с. Сиротине по вул. Миру, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився в Сєвєродонецькій міській лікарні. Висновок лікаря перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом, а доказів які б спростовували вказані пояснення суду не надано.

В якості доказів даного правопорушення надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на відеофайлах зафіксовано, як автомобіль марки «Audi A4», стоїть на узбіччі дороги, тоді як сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан спяніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, факт керування транспортним засобом 18.02.2018 року ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Крім того, також відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення прізвища свідків, у присутності яких ОСОБА_1 начебто відмовився від проходження медичного огляду на місті із використанням спеціального технічного засобу, не зазначені, а в судовому засіданні інспектор Чорножукова Я.Ю. пояснила, що свідки на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не залучалися.

Згідно п.2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для виявлення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про незгоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, та про те, що йому взагалі пропонувалося на місті пройти такий огляд.

В протоколі зазначено про те, що огляд на стан спяніння проводився у лікаря в лікарні.

Проте порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння та відповідна процедура чітко визначені статтею 266 КУпАП, Постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17.12.2008 року №1103 таІнструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Зокрема, пунктами 3, 4, 6 Постанови та пунктами 1, 2, 3, 6, 7 ч.1 Інструкції передбачено, що огляд проводиться поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України на місті зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України, огляд на стан спяніння проводиться у найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на проведення такого огляду.

В даному випадку ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, щодо яких вищевказаними нормативними актами передбачені підстави для проведення огляду на стан спяніння в закладі охорони здоровя, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння на місці затримання.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП,

Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За таких обставин суд визнає висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння та акт медичного огляду ОСОБА_1 недопустимими доказами.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова