АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/534/18 Головуючий у І-й інстанції Шелестов К.О.
Справа № 201/3090/18-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

10 травня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, та провадження у справі закрито на підставі ст. 247 КУпАП у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області, в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані як субєкта декларування, а саме про продаж рухомого майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 статті 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувану постанову суду було прийнято в порушення норм процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Зазначає, що під час розгляду даної справи судом не було взято до уваги його особисті пояснення про те, що він не збирався приховувати зміни в майновому стані. Вказує, що для продажу належного йому автомобіля «Toyota Camry» він надав довіреність ОСОБА_2 який після знаходження покупця та здійснення продажу 01.12.2016 року повідомив його про даний факт і передав йому гроші у сумі 540 000 грн. лише 24 березня 2017 року, та вже 30.03.2017 року він, встановивши факт відчуження майна, відобразив ці відомості у щорічній декларації за 2016 рік.

Апелянт також вказує, що висновок суду про його обізнаність про відчуження автомобіля та про отримання ним грошових коштів від ОСОБА_2 01.12.2016 року ґрунтується тільки на поясненнях самого ОСОБА_2, які є суперечливими, оскільки останній також стверджував, що дійсно повідомив про вчинення продажу та передав йому гроші лише після збирання обумовленою з ним суми, оскільки в ході продажу автомобіль був пошкоджений ОСОБА_2, який згодом його продав нижче обумовленої суми, втім ця суперечність судом не була усунута.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Цормутяна Г.Х., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги; прокурора Масалітіна Е.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не зясував обставини справи та не надав належної оцінки дослідженим доказам, що потягло передчасний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2018 р. № 536 ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області, а відтак субєктом адміністративної відповідальності згідно п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», 01.12.2016 р. отримав від гр. ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 540.000, 00 грн. за продаж належного ОСОБА_1 автомобіля &#171;Toyota Camry&#187;, д/н НОМЕР_1.

Зважаючи на те, що вказана сума перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, у звязку з її отриманням відбулися суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 у розумінні ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», втім останній у порушення вимог вказаної норми закону не повідомив про це Національне агентство з питань запобігання корупції, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками апеляційного розгляду, 08.10.2016 р. ОСОБА_1 була оформлена та посвідчена нотаріально довіреність на розпорядження належним йому автомобілем &#171;Toyota Camry&#187;, д/н НОМЕР_1, на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4

01.12.2016 р. ОСОБА_2, діючи на підставі вказаної довіреності від імені ОСОБА_1, уклав договір купівлі-продажу, за яким здійснив відчуження автомобіля &#171;Toyota Camry&#187;, д/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5 за ціну у розмірі 540.000, 00 грн.

Відомості про продаж вказаного автомобіля були надані ОСОБА_1 Національному агентству з питань запобігання корупції лише у щорічної декларації за 2016 рік, поданій 30.03.2017 р.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає зокрема за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

На підтвердження обізнаності ОСОБА_1 про те, що його майновий стан зазнав суттєвих змін, у протоколі про адміністративне правопорушення - посадова особа, що його склала, а у судовому засіданні прокурор, послалися на письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що грошові кошти за продаж належного ОСОБА_1 автомобіля він передав останньому у день відчуження цього майна, а саме 01.12.2016 р., а також на те, що в своїй щорічній декларації ОСОБА_1 зазначив дохід від продажу належного йому автомобіля як отриманий у 2016 р.

Разом з тим ОСОБА_2, будучи допитаним у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції у статусі свідка, повідомив, що грошові кошти за продаж автомобіля &#171;Toyota Camry&#187;, д/н НОМЕР_1, передав ОСОБА_1 у 20-х числах березня 2017 р., а до вказаного часу не повідомляв останнього про те, що автомобіль вже проданий. Щодо письмових пояснень від його імені, наявних у матеріалах справи, вказав, що вони були написані працівником поліції поспіхом, в салоні автомобіля, а він їх лише підписав, не читаючи, оскільки у той час в нього не було з собою окулярів.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати перевагу усним показанням цього свідка перед письмовими, оскільки сприймав ці усні показання безпосередньо в судовому засіданні, при цьому ОСОБА_2 був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Крім того, письмові пояснення від імені ОСОБА_2 викликають сумнів у достовірності, оскільки вони містять вказівку на те, що записані зі слів ОСОБА_2, а отже їх рукописний текст дійсно виконаний іншою особою. Крім того, вони містять явно невірогідну вказівку на те, що розрахунок з ОСОБА_1 був здійснений ОСОБА_2 01.12.2017 р.

Посилання прокурора на те, що в своїй щорічній декларації ОСОБА_1 зазначив дохід від продажу належного йому автомобіля як отриманий у 2016 р., суд апеляційної інстанції вважає непереконливими зважаючи на те, що угода про відчуження вказаного автомобіля була укладена, а ОСОБА_2, представник ОСОБА_1 за довіреністю, отримав відповідні грошові кошти у 2016 р., про що і зазначив ОСОБА_1 у своїй щорічній декларації, поданій 30.03.2017 р. Ці обставини не суперечать тому, що про відчуження належного йому автомобіля ОСОБА_1 довідався лише у березні 2017 р., коли отримав кошти за нього, після чого і зазначив відповідні відомості у щорічній декларації.

Інші доводи та докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про відчуження належного йому автомобіля &#171;Toyota Camry&#187;, д/н НОМЕР_1, раніше 24.03.2017 р., прокурором не наведені.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Зважаючи на те, що посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, та прокурором не доведено поза розумним сумнівом, що апелянт довідався про продаж належного йому майна та отримав грошові кошти за нього раніше 24.03.2017 р., висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 несвоєчасно повідомив про зміни у своєму майновому стані, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, належить вважати передчасним, а оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушеннящодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172 6 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП - закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А. А. Мазниця