Справа № 509/788/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., при секретарі Сірман Г.В., за участю прокурора - Боднар Л.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_1, розглянувши адміністративні матеріали, направлені Одеським управлінням внутрішньої безпеки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово не працює, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу №3/2018 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 27 лютого 2018 року, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Протоколом №3/2018 про вчинення адміністративного правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 перебуваючи на службі в Національній поліції на посаді поліцейського роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Одесі ДПП НП України, маючи спеціальне звання сержанта поліції, перед звільненням зі служби в поліції та припиненням діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно подала електронну декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, з 01.01.2017 р. по 09.08.2017 р., чим порушила вимоги ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно рішення національного агентства з питань запобігання корупції від 101.06.2016 №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088-1930 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», про те, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу з 00 годин 00 хвилин 15.08.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п.1 підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 цього закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Перевіркою встановлено, що 07.11.2015 р. ОСОБА_1, наказом ДПП НП України №116 о/с призначена на посаду інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Одесі ДПП НП України.

09.08.2017 р. наказом ДПП НП України №296 о/с ОСОБА_1 звільнено за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно офіційного веб-сайту «nazk.gov.ua», Декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 подані декларації: щорічна за 2016 р. 23.03.2017 р.; перед звільненням за період з 01.01.2017 р. по 09.08.2017 р. 06.12.2017 р..

Таким чином, декларація перед звільненням за період з 01.01.2017 р. по 09.08.2017 р. подана ОСОБА_1 несвоєчасно, в відповідності до п.5 розділу 2 Рішення НАЗК №3 від 10.06.2016 р.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 вину не визнала, та пояснила, що вона своєчасно не подала декларацію перед звільненням за період з 01.01.2017 р. по 09.08.2017 р., так-як не знала про необхідність їх подання, так як, відповідний закон не містить таких вимог, а з п.5 розділу 2 Рішення НАЗК №3 від 10.06.2016 р. вона ознайомлена не була. При надходження 03.12.2017 р. на її адресу повідомлення НАЗК про факт неподання декларації з вимогою подати її в 10-денний термін з дня отримання цього повідомлення, така вимога була виконана, 06.12.2017 р.

Прокурор в судовому засіданні вважає доведеним скоєне ОСОБА_1 правопорушення та просив визнати її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, думку прокурора, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.11 Закону до повноважень Національного агентства належать: забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або повязані з корупцією правопорушення.

Згідно ст.12 Закону національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, субєктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх обєднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань; отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону; отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або повязаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень; складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення. У разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або повязаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим субєктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обовязковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше пяти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що НАЗК єдиний орган перевірки відомостей зазначених у деклараціях та єдиний орган, який має складати протоколи про таке правопорушення.

Згідно ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Що стосується самого протоколу, суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією, складається уповноваженою на те посадовою особою, зокрема посадовою особою органів внутрішніх справ (Національної поліції) та Національного агентства з питань запобігання корупції (п.1 ч.1 ст.255 КУпАП), і повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП.

Однак, згідно ст.3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана ВРУ, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами ВРУ, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМУ, а також виданими відповідно до них актами МВС України, іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, згідно Закону України «Про засади державної антикорупційної політики у Україні на 2014-2017р.р.» - не передбачено повноваження посадових осіб Національної поліції України щодо проведення будь-яких перевірок з метою запобігання, виявлення та припинення правопорушень, повязаних з корупцією, а тому на думку суду, всі докази, отримані на підставі вказаної перевірки Одеським управлінням внутрішньої безпеки Національної поліції України і додані до вищевказаного протоколу №3/2018 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 27 лютого 2018 року, є недопустимими, враховуючи, що перевірка була проведена неуповноваженою на те особою, а також, що факт несвоєчасного подання декларації був виявлений працівниками Одеського управлінням внутрішньої безпеки Національної поліції України, які всупереч вимог ст.49 Закону України «Про запобігання корупції» не направили вказані матеріали перевірки до НАЗК, яка повноважні Законом здійснювати подібні перевірки.

Крім того, суд вважає, що інкриміноване правопорушення має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому, для притягнення до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень необхідно довести наявність такого умислу, а саме то, що субєкт декларування усвідомлював необхідність виконати Закон.

Також, суд вважає, що для наявності в діяннях особи корупційного правопорушення, згідно вимог ЗУ « Про запобігання корупції» необхідні всі його складові елементи:, умисел, використання службового становища та мета отримання неправомірної вигоди.

Статтею 10 КупАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22.05.2017 року № 223-943/0/4, що викладені в пункті 2, зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід враховувати обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення, вчинення діяння, передбаченого ст. 172-6 КУпАП через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто поза строком визначеним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» взагалі не визначений термін подання такої декларації зазначеною особою у разі припинення діяльності.

До матеріалів справи не додано даних, які б підтверджували, що при звільненні з роботи ОСОБА_1 була проінформована про необхідність подання такої декларації.

Статтею 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджені рішенням НАЗК від 11.08.2016 року № 3 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 959/290-89 від 17.07.2016 року, в яких визначено строк подання декларації у разі припинення діяльності субєктом, не є законом України, а носить лише інформаційнорекомендаційний характер та не містить нових правових норм, про що зазначено в самих розясненнях.

Вважаю, що відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Крім того, рішенням ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року визначено концепцію якості закону, зокрема те, що закон повинен бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Таким чином, даний сумнів, так як і будь-який, має тлумачитись на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що передбачає також принцип презумпції невинуватості відповідно до положення ст. 62 Конституції України.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП., а отже, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст.ст.7,172-6, 247 ч.1 п.1,251,252,280,283-285,289-290 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:ОСОБА_2.