Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/147/2018
Категорія: ч.1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, прокурорів Онищенка А.В. та Костилєвої Т.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Запоріжжя, працюючу директором ТОВ «Правіті», зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави, судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2, обіймаючи посаду завідувача юридичного сектору Державного агентства лісових ресурсів України, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 9-А, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 даного Закону, п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, під час припинення діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією , відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова є такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки при її прийнятті судом першої інстанції не були враховані вимоги ст. ст. 9, 10, 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, які мають юридичне значення, тобто: чи було нею вчинено адміністративне правопорушення; чи є в її діях основні ознаки складу адміністративного правопорушення - вина та умисел в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом'якшують відповідальність (знаходження у відпустці по догляду за дитиною, невиконання функцій пов'язаних з посадою на момент звільнення та подання декларацій).

Як зазначає скаржник у своїй скарзі, вирішуючи питання про притягнення її до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції не звернув увагу на правозастосування положень Законів України «Про державну службу», «Про засади запобігання і протидії корупції» (ст. 12), «Про запобігання корупції» (абз. 1 ч. 2 ст. 45, абз. 3 п. 2 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень) та КЗпП України (п. 1 ч. 1 ст. 36), а також підзаконних актів: рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 2 (із змінами від 18 серпня 2016 року) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб,уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», Наказу Міністерства аграрної політики від 08.09.2014 № 334, яким затверджено Порядок приймання, перевірки та зберігання декларацій про майно, доходи і зобов'язання фінансового положення щодо прийняття та проходження державної служби. Крім того, суд не врахував Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521.

Окрім цього, як зазначає скаржник у своїй скарзі, подання декларацій регулюється виключно Законом України. Рішення Національного агентства від 10 червня 2016 року № 2 з наступними змінами є підзаконним актом, який регулює процедуру подання декларацій в електронному вигляді.

Згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», вказаною нормою визначено кінцевий термін (часові межі) коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, тобто щорічно до 1 квітня. Натомість у випадках, передбачених ч. 2 зазначеного Закону, у випадках припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасного подання нею, ОСОБА_2, декларації, як державного службовця категорії «Б» та обов'язку 30.11.2016 під час звільнення з посади державної служби, подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, не пізніше дня такого припинення.

На думку апелянта, суд першої інстанції повинен був звернути увагу на те, що ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» викладена в редакції від 23.03.2017 року. На той час вона вже була звільнена з посади завідувача юридичного сектору Державного агентства лісових ресурсів України та нею були подані всі необхідні при звільненні документи, в тому числі і декларації.

Пославшись на норми підзаконних актів, якими регулюється діяльність Державного агентства лісових ресурсів України та затверджено Порядок приймання, перевірки та зберігання декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданих до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_2 у своїй скарзі вказує на те, що у липні 2011 року Агентство довело до її відома попередження про спеціальні обмеження щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби, розроблені на підставі положень, встановлених законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції», однак суд залишив поза увагою, що після набрання чинності Законів України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889, та «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700, Агентство не організувало та не провело роботу з державними службовцями категорії «Б» у цій вкрай важливій частині правозахисної діяльності, оскільки п. 36 розділу ІІІ Положення про Сектор з персоналу Держлісагентства, передбачено, що Сектор здійснює організаційні заходи щодо своєчасного подання державними службовцями відомостей про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру. В матеріалах справи відсутня інформація про ознайомлення її із наявними змінами у чинному законодавстві відповідальними особами Агентства, що є грубим порушенням посадових обов'язків працівників Сектору з персоналу Держлісагентства.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було встановлено відповідність присвоєного їй рангу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889, тобто чи віднесена посада саме завідувача юридичного сектору до категорії «Б», так як законодавством не визначений чіткий перелік посад керівників структурних підрозділів центральних органів виконавчої влади віднесених до цієї категорії, а також судом першої інстанції не було враховано того, що дані, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо неї, не підтверджують ту обставину, що адміністративне правопорушення вчинено за адресою: м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 9-а, оскільки час, місце вчинення дій, які утворюють склад правопорушення, є обов'язковими для встановлення події та складу адміністративного правопорушення, проте ці обставини не встановлені уповноваженою особою, яка склала протокол, а зазначені в протоколі обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи ці та інші наведені у скарзі обставини, ОСОБА_2 звертає увагу на відсутність доказів, які б переконливо свідчили про те, що вона усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності та свідомо несвоєчасно подала декларації, а тому відсутність вини та прямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації, вказують на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка підтримала свою скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення скарги та просили залишити постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», яка містить визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Суб'єктом правопорушення, передбаченого вказаною нормою, згідно примітки до вказаної статті, є особи, які відповідно до частин першої та другої ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до редакції частин першої та другої ст. 45Закону України «Про запобігання корупції», яка діяла станом на час звільнення ОСОБА_2 з посади державного службовця, тобто станом на 30 листопада 2016 року, до числа таких осіб вказаним вище Законом віднесено осіб,зазначених лише у пункті 1, підпункті «а» пункту 2, частини першої статті 3 цього Закону.

Що ж стосується осіб, зазначених у пункті 1, підпункту «в» пункту 2, ч. 1 ст. 3 цього Закону, а саме державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, то вони були включені до частин 1 та 2 ст. 45 вказаного Закону, лише на підставі Закону України № 1975-VІІІ від 23.03.2017 року, який набрав законної сили з 29 березня цього ж року.

Тобто, суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_2 могла бути починаючи лише з 29 березня 2017 року, оскільки станом на момент її звільнення з посади державного службовця 30 листопада 2016 року, вона не відносилась до числа осіб, які, відповідно до частин першої та другої ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», були зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Незважаючи на наведені вище вимоги законодавства, суддя Печерського районного суду м. Києва Смик С.І., розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, посилаючись на обставини, наведені в протоколі № 160 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією від 09 жовтня 2017 року, дійшла помилкового висновку про те, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду завідувача юридичного сектору Державного агентства лісових ресурсів України, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 даного Закону, п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, під час припинення діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією , відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Більш того, для встановлення в діях особи, в даному випадку в діях ОСОБА_2, складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, суддя повинна була перевірити не тільки те, чи являлась ОСОБА_2 суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на момент вчинення інкримінованих їй дій, а й перевірити об'єктивну складову цих дій, виходячи з того, що диспозиція вказаної вище норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Зокрема, як прямо передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», порушення якого, згідно протоколу про адміністративне правопорушення та постанови судді, допустила ОСОБА_2, в редакції, яка діяла на момент її звільнення з державної служби, особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Однак, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суддя залишила поза увагою той факт, що у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, в тому числі починаючи з 29 березня 2017 року, коли набрали чинності зміни, внесені до вказаної статті, на підставі Закону України № 1975-VІІІ від 23.03.2017 року,зокрема у разі припинення здійснення діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави, термін подання декларації за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, взагалі не визначений.

Відсутність саме законодавчого визначення терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави, виключає безумовну констатацію самого факту несвоєчасності подання такої декларації, що має вирішальне значення для визначення правової кваліфікації зазначеного діяння, оскільки для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідною умовою є встановлення факту несвоєчасності подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто подання декларації поза межами строку, визначеного законом, а не будь-яким органом чи посадовою особою.

Окрім цього, суб'єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Між тим, в постанові судді не наведено доказів, які б підтверджували не тільки об'єктивну, а й суб'єктивну сторону, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у формі прямого чи непрямого умислу.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись основними засадами судочинства, передбаченими ст. 129 Конституції України, зокрема щодо забезпечення доведеності вини, а також вимогами ст. 62 Конституції, відповідно до яких обвинувачення, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Тим більше враховуючи ту обставину, що наявними у справі доказами не спростовані пояснення ОСОБА_2 під час розгляду справи щодо неї про те, що вона подала декларацію за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, тобто за період з 01 січня по 30 листопада 2016 року в загальному порядку в строк до 01.04.2017 року, який передбачений ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким подану скаргу задовольнити; постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року про притягненняОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Смик С.І.