справа № 415/2036/18
провадження № 3/415/580/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.18 м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, не працюючого, не є особою з інвалідністю, не одруженого, раніше судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Каштанова, 24,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 березня 2018 року о 21 годині 15 хвилин, 06 березня 2018 року о 00 годині 10 хвилин та 06 березня 2018 року о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_1, у відношенні якого постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 22 травня 2017 року, встановлений адміністративний нагляд і обмеження строком на 1 рік, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, був відсутній за місцем свого мешкання: місто Лисичанськ, вулиця Каштанова, 24, чим порушив п. «б» встановлених відносно нього обмежень.

У судове засідання, призначене на 05.04.2018 року, ОСОБА_1 не з'явився, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не попередив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав. Згідно досліджених у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1, вбачається, що відносно нього був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік та обмеження, одним з встановлених пунктів обмежень адміністративного нагляду йому заборонено вихід з будинку № 24 по вулиці Каштанова міста Лисичанська Луганської області в період часу з 20:00 години до 04:00 години, однак, дійсно 04.03.2018 року, 06.03.2018 року, 17.02.2018 року, у вечірній та нічний час, був відсутній за місцем свого мешкання: місто Лисичанськ, вулиця Каштанова, 24, чим порушив встановлені відносно нього обмеження адміністративного нагляду, свою провину визнав, з протоколами був згодний, копії протоколів отримав 09.03.2018 року та 10.03.2018 року.

Таким чином особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП України про день, час та місце розгляду справи не з'явилася, про причини неявки не повідомила, суд, виходячи з вищезазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, стороне, як?, задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1

Статтями 251, 280 КупАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 22 травня 2017 року вбачається, що у відношенні правопорушника ОСОБА_1 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1(один) рік та наступні обмеження:

а) зявлятися на реєстрацію в кабінет № 59 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області за адресою: м.Лисичанськ, вулиця Менделєєва, 71, 1-й та 3-й понеділок кожного місяця у період з 08:00 години до 17:00 години;

б) заборонено вихід з будинку № 24 по вулиці Каштанова міста Лисичанська Луганської області в період часу з 20:00 години до 04:00 години наступного дня (окрім випадків виходу на роботу);

в) заборонено залишати межі (району) міста Лисичанська Луганської області по приватним справам без письмового дозволу керівництва Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області.

Відповідно до постанов Лисичанського міського суду від 13.10.2017 року та 15.03.2018 року, правопорушника ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч.2 ст.187 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 гривня та у вигляді адміністративного арешту строком на 15 (пятнадцять) діб, відповідно..

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження в суді, крім визнання своєї провини правопорушником у письмових поясненнях, наданих ним після вчинення адміністративних правопорушень, підтверджується рапортами старшого дільничного Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції ОСОБА_2, поясненнями сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП України суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять провину ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, за обставин, викладених у протоколі.

Таким чином, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що провина ОСОБА_1 у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії органом поліції кваліфіковані правильно, оскільки останній, будучи особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, порушив його правила, а саме: при неодноразовій перевірці був відсутній за місцем свого мешкання, у визначений обмеженнями час.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 не працює, у письмових поясненнях свою провину визнав, провини не усвідомив, до адміністративної відповідальності притягується повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, помякшують відповідальність правопорушника, суд визнає повне визнання своєї провини винним.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушника, суд не вбачає.

Суд не визнає у якості обставини, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжує відповідальність правопорушника - повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, оскільки дана обставина є кваліфікуючою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КУпАП.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, майнового стану, ступеню вини, наявності обставин, що помякшують його відповідальність та відсутності обставин, які б її обтяжували, а також характеру вчиненого ним правопорушення та кількості епізодів даного діяння, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у вигляді адміністративного арешту, у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 187 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Частиною 1 ст.294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

п.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_8 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000? II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що виконання зазначеної постанови слід допустити через десять днів з дня її винесення.

Підстав для призначення правопорушнику ОСОБА_1 будь-якого іншого стягнення, передбаченого санкцією ч. 2 ст.187 КУпАП, суд не вбачає.

На підставі вимог ст.ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», ст. 40-1 КУпАП, судовий збір підлягає стягненню з правопорушника у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 187 ч. 2, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Піддати ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту строком на 5 (пять) діб.

Стягнути з ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок (отримувач коштів ГУК у місті Київ/м. Київ/2203106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд. Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду. Негайного виконання не допускати.

Суддя: М.М.Старікова