ЄУН № 336/1308/18
пр. № 3/336/660/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі захисника адвоката ОСОБА_1, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкає у м. Запоріжжя, вул. Ізмаїльська, 69,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали адміністративної справи з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_2 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 11.03.2018 року 02.55 годині, 11.03.2018 року о 02.11 годині ОСОБА_2 по вул. Олександрівська, 48, керував автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер PN74752, з явними ознаки алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння у встановленому порядку відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що вину у скоєнні правопорушення не визнає, оскільки на момент зупинки автомобілю він ним не керував, тож обовязку проходити огляд на стан спяніння не мав. По суті повідомив, що того дня ввечері він зі своєю подругою ОСОБА_3 вони прямували вул. Олександрівська у м. Запоріжжя. За кермом була ОСОБА_3, яка не має посвідчення водія, але вміє керувати автомобілем. Сам ОСОБА_2 перебував на задньому сидінні. Після зупинки поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували, що за кермом була саме ОСОБА_3, але працівники поліції не звернули уваги на це та склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 вказував, що протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 був складений безпідставно, оскільки факт керування ОСОБА_2 автомобілем не доведений, а навпаки спростовується показаннями самого ОСОБА_2, а також і свідка ОСОБА_3 Оскільки протокол складений саме за відмову ОСОБА_2 від проходження освідування на стан алкогольного спяніння, натомість як ОСОБА_2 не керував автомобілем, тож в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КК України в межах обставин, викладених у протоколі, що є підставою для закриття провадження у справі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ввечері 11.03.2018 року вона з ОСОБА_2 повертались додому. Оскільки ОСОБА_2 того дня ввечері вживав алкогольні напої та не міг керувати автомобілем, тож за кермом була ОСОБА_3, яка не має посвідчення водія. ОСОБА_2 під часу поїздки перебував на задньому сидінні. Після зупинки поліцейськими ОСОБА_3 пересіла на переднє пасажирське сидіння, оскільки злякалась, бо не має посвідчення водія. Про вказані обставини вона та ОСОБА_2 повідомляли поліцейських, однак, останні стверджували, що за кермом був саме ОСОБА_2, який пересів на заднє сидіння, та склали протокол саме на нього.

Судом також переглянутий відеозапис, який не вказаний в якості додатку до протоколу, однак, DVD-R диск був доданий до матеріалів справи.

З дослідженого відеозапису не можна точно визначити яка саме особа керувала автомобілем на час зупинки поліцейськими автомобілю. Однак, на момент коли поліцейський підійшов до автомобілю, ОСОБА_2 перебував на задньому сидінні, а ОСОБА_3 перебувала на передньому пасажирському сидінні.

При цьому як ОСОБА_2. так і ОСОБА_3 заперечували факт керування автомобілем саме ОСОБА_2, а ОСОБА_3 при цьому вказувала багаторазово, що вона не має посвідчення водія, є нетверезою та саме вона керувала транспортним засобом, однак, працівники поліції не звернули уваги на такі пояснення.

Відеозаписом, що досліджувався в судовому засіданні, обставин того, що ОСОБА_2 переміщався з водійського сидіння на заднє, не зафіксовано. Враховуючи, що події відбувались вночі, у суду є обґрунтовані сумніви щодо здатності і поліцейських побачити події, що відбуваються у салоні автомобілю з тонованими стеклами за умови фактичного зовнішнього освітлення.

Працівники поліції, всупереч поясненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без жодних обґрунтувань наполягали на тому, щоб обстеження на стан спяніння пройшов саме ОСОБА_2

При цьому суд звертає увагу також і на таке.

Стаття 130 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обєктивна сторона вказаного правопорушення може бути виражена в наступних формах:

керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зводяться до того, що 11.03.2018 року автомобілем керувала ОСОБА_3, яка не має посвідчення водія та перебувала у стані алкогольного спяніння, а ОСОБА_2 у свою чергу передав керування транспортним засобом ОСОБА_3, яка перебувала у стані алкогольного спяніння, працівники поліції без жодного логічного обґрунтування складають протокол на ОСОБА_2 за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом розглядається питання про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення виключно у межах дій, бездіяльності та обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, визначаючи наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення в межах цієї справи, суд має вирішити чи доведено належними та допустимими доказами те, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом та чи відмовлявся він від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, встановлений безперечний обовязок водія на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 1.3 ПДД визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Водієм за визначенням п. 1.10 ПДД є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Водночас, суду не надано будь-яких доказів того, що за кермом автомобілю був саме ОСОБА_2, а досліджені в судовому засіданні докази, а саме показання ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3 та відеозапис, свідчать про протилежне.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сукупністю досліджених судом доказів вина ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, не підтвердилась, що відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк