Справа № 758/3877/18
3/758/2829/18 Категорія 373
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Бородій В. М., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Ради адвокатів Київської області, протокол серії КС №00010, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.212-3 КУпАП:

ОСОБА_1, який займає посаду начальника Управління Державної міграційної служби Київської області, що за адресою: місто Київ, вулиця Петропавлівська, 11,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії КС №00010, який складений 07.02.2018 року, уповноваженим Радою адвокатів Київської області, щодо складання та підписання протоколів про адміністративне правопорушення, членом Ради адвокатів Київської області ОСОБА_2, 10.11.2017 року адвокат ОСОБА_3 звернулась з адвокатськими запитами до начальника Управління Державної міграційної служби Київської області ОСОБА_1, який був отриманий 14.11.2017 року. На час складання протоколу, адвокат ОСОБА_3 відповіді на адвокатський запит не отримала, таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.212-3 КУпАП, яке виразилось у несвоєчасному наданні інформації на адвокатські запити.

Відповідно до ч.2 ст.34 ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідь на запит надається не пізніше п'яти робочих днів, у разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів.

Судом в судовому засіданні досліджено: протокол про адміністративне правопорушення серії КС №00010, згідно якого, ОСОБА_1 не надав відповідь на адвокатські запити, заяву ОСОБА_3, згідно якої вона звернулась з адвокатськими запитами до начальника Управління Державної міграційної служби Київської області ОСОБА_1, однак, відповіді у встановлений Законом термін не отримала, адвокатський запит ОСОБА_3 від 10.11.2017 року до ОСОБА_1, заперечення ОСОБА_1 на протокол про адміністративне правопорушення, в яких зазначено, що строк надання відповіді був подовжений, інформацію 3201.4-5367/32.2-17 від 29.11.2017 року, від заступника ОСОБА_1 для адвоката ОСОБА_3, в якій зазначено, що не можливо надати копії акту передачі-приймання особової справи Ву Хонга Фонга від ВГІРФО ГУ МВС України до УДМС в Київській області оскільки по кожній окремій справі відповідні акти не готувались, доповідну записку головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ОСОБА_4 в якій зазначено, що відповідь на запит ОСОБА_3 можливо буде надати лише після проведення ряду супутніх дій по залученню працівників інших відділів УДМС в Київській області, повідомлення ОСОБА_5 про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, заяву ОСОБА_3, в якій вона просить розглядати справу без її участі та рішення Харківського окружного адміністративного суду.

Дослідивши докази запропоновані органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення матеріали, суд прийшов до висновку, що справа підлягає закриттю за не встановленням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів у справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП (в редакції Закону №1952-V111 (1952-19) від 16.03. 2017 року) обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. У зв'язку з цим доказування винуватості особи та збирання доказів не може перекладатись на суд.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок , власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно змісту закону суб'єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП характеризується умисною формою вини, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах,одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проаналізувавши кожен запропонований доказ окремо та в їх сукупності, судом не встановлено наявність умисних дій ОСОБА_1, відповідно до ч.5 ст. 212-3 КУпАП, Зокрема несвоєчасне або неповне надання інформації, відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, на неодноразові виклики ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Суд, з урахуванням положень ст.63 Конституції України, згідно якої особа може не свідчити проти себе, позбавлений можливості опитати ОСОБА_1 в судовому засіданні і отримати від нього додаткову інформацію.

Орган уповноважений на складання протоколу дієвих заходів, щодо опитування ОСОБА_1 не вжив, також не вжив заходів, щодо встановлення його місця проживання та не направив йому можливий перелік запитань, які мають істотне значення для встановлення істини у справі.

Згідно листа-заперечення, який надійшов на адресу суду, ОСОБА_1 заперечує свою винуватість у пред'явленому йому правопорушенні, посилається, що розглядом звернення ОСОБА_3 та підготовкою відповіді, дотримання строків розгляду та її повнотою займалась інша службова особа, а саме: головний спеціаліст відділу юридичного забезпечення ОСОБА_4, а не він, як керівник установи, посилається, що в установленому порядку строк розгляду заяви було продовжено згідно доповідної записки головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ОСОБА_4 і інформація була дана в установлений строк за підписом іншої уповноваженої особи.

Орган, який складав протокол, не надав доказів, що ОСОБА_1 знав, усвідомлював, що допускається порушення під час розгляду звернення ОСОБА_3 та бажав вчинити такі дії, передбачав шкідливі наслідки і бажав чи свідомо допускав їх настання.

Згідно доповідної записки головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ОСОБА_4, основні документи, що підтверджували передачу матеріалів від ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області до УДМС в Київській області знаходяться в архіві УДМС в Київській області для підготування відповіді на даний запит необхідно було залучити працівників канцелярії та осіб, які безпосередньо приймали участь у передачі документів. Враховуючи вищезазначене відповідь на даний запит можливо було надати лише після проведення ряду супутніх дій по залученню працівників інших відділів УДМС в Київській області.

Звернення ОСОБА_3, яка письмово інформувала про своє небажання з'являтись в судове засідання, додані нею додаткові матеріали не розкривають направленість умислу ОСОБА_1 Як вбачається вона з ОСОБА_1 безпосередньо не спілкувалась, тому не може розкрити його позицію з приводу конкретних намірів та дій.

Орган, який склав протокол, виконуючи свої повноваження передбачені ст. 251 КУпАП, не встановив та не запропонував свідків та не навів переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за невстановленням в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП.

З урахуванням викладеного та керуючись ч.5 ст.212-3, ст.ст.247, 294 КпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП, закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В. М. Бородій