Справа № 163/433/18 Провадження №33/773/242/18 Суддя в 1 інстанції: Гайдук А. Л.
Категорія: ч.2 ст.172-18 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1,

прокурора Романишина І.П.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, дільничного інспектора прикордонної служби 2-ї категорії впс «Висоцьк» Луцького прикордонного загону, РНОКПП НОМЕР_1, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-18 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока пяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят пять) гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він проходячи військову службу за контрактом на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 2-ї категорії впс «Висоцьк» Луцького прикордонного загону, 14 лютого 2018 року об 11 годині 40 хвилин повинен був нести військову службу по охороні державного кордону та здійснювати перевірку сектору відповідальності №12/3, при цьому маючи реальну можливість належним чином виконувати такі свої службові обовязки, всупереч вимогам ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог п. 3.12 Інструкції з організації службової діяльності дільничних інспекторів прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.10.2007 №790, п. 11 глави 2 розділу 2 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, у цей час знаходився за місцем свого проживання, тобто не у визначеному йому наказом на охорону державного кордону місці, чим вчинив порушення правил несення прикордонної служби в умовах особливого періоду, тобто правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та, що при цьому суд неповно зясував усі фактичні обставини справи не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення. А тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Просить змінити міру покарання в сторону помякшення, а саме застосувати ст.22 КпАП України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КпАП України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КпАП України, не оспорює в апеляційній скарзі й сам ОСОБА_1

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про необхідність звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, не заслуговують на увагу.

Як правильно зазначив суддя першої інстанції у постанові підстав для визнання правопорушення малозначним не встановлено та жодних доказів з цього приводу в судовому засіданні не надано, а саме по собі висловлене ним щире розкаяння може бути враховане судом лише при визначенні виду та міри стягнення.

Накладаючи стягнення суддя першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КпАП України врахував характер вчиненого правопорушення, дані про матеріальний та сімейний стан ОСОБА_1, ступінь його вини та інші обставини, а тому вірно обрав стягнення згідно з санкцією ч.2 ст.172-18 КпАП.

Правових підстав для помякшення цього стягнення не встановлено і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд не знаходить законних підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 02.05.2018р.

Суддя В.В. Гапончук

помічник судді О.В. Курбай