Справа № 450/207/18 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 33/783/401/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області Галин В.П., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено

на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 гривень в доход держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 352 (триста п'ятдесят дві) гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

На цю постанову ОСОБА_2 22 березня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строки на апеляційне оскарження, скасувати постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2018 року у справі №450/207/18 та закрити провадження у справі.

Вказує, що справа була розглянута без його участі з порушенням норм процесуального права. Про постанову дізнався лише 07 березня 2018 року з моменту отримання такої у поштовому відділенні, а тому він не міг скористатись правом на апеляційне оскарження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вимоги апеляційної скарги про поновлення строку на апеляційне оскарження вважаю, що необхідно відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження і повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст.294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови, подається одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої постанови.

Таким чином, законодавець пов'язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику копії цієї постанови.

Крім того варто звернути увагу на той факт, що твердження апелянта щодо його неналежного повідомлення і розгляду справи без його участі спростовується матеріалами судової справи, зокрема розпискою від 16.02.2018 року (а.с.13), з якої вбачається, що ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про відкладення розгляду справи на 17:00 год. 21 лютого 2018 року.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі одним з основоположних аспектів верховенства права принцип правової визначеності, зокрема дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, від 29 січня 2016 року).

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Мотиви ОСОБА_2 у частині його неможливості прибуття на судове засідання 21 лютого 2018 року у зв'язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні за місцем проживання апелянтом жодним чином не підтверджено, відтак є неспроможними. Апелянт не долучив жодного доказу перебування його на лікуванні в день розгляду справи суддею місцевого суду. Відтак, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області Галин В.П.