Справа№340/130/18
Провадження № 3/340/81/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, - за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

з протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №030385 від 11.03.2018 вбачається, що ОСОБА_2, 11.03.2018 о 00 год. 04 хв. в с Красник Верховинського району, керував транспортним засобом марки "Mersedes-BenzVito", номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КпАП України.

ОСОБА_2 в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення вину у вчиненому не визнав, пояснив, що вночі 11.03.2018 він із своїм другом ОСОБА_3 їхали у його власному автомобілі марки Мерседес. Оскільки він випив алкоголь, а друг був тверезий, тому він попросив його керувати транспортним засобом. Однак, в с Красник їх було зупинено працівниками поліції, після чого на вимогу поліцейських вони пред'явили документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на автомобіль. Оглянувши документи, працівники поліції запропонували йому пройти медичне освідчення на стан сп'яніння, однак він заперечував пояснивши, що не керував транспортним засобом. Його заперечення працівниками поліції до уваги не були прийняті, його повідомлено, що оскільки транспортний засіб належить йому, а тому він зобов'язаний протий медичне освідчення. В подальшому його було доставлено працівниками поліції в медичний заклад, де він дійсно відмовився проходити медичне освідчення в присутності лікаря та медсестри, оскільки пояснював, що він не керував автомобілем. А тому вважає, що працівниками поліції неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності за відмову від проходженння у встановленому порядку медичного освідчення.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно п 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, доказами вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, є протокол про адміністративне правопорушення серія БР №030385 від 11.03.2018, в якому відмова ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння засвідчена підписами двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; рапортом інспектора поліції Верховинського ВП ОСОБА_6 від 11.03.2018, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 11.03.2018.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, інспектор поліції Верховинського ВП ОСОБА_6 суду показав, що 11.03.2018 перебував на чергуванні разом із своїми напарниками і в напрямку с Красник Верховинського району ними було зупинено транспортний засіб марки "Mersedes-BenzVito". При спілкуванні з водієм ОСОБА_2 в них виникла підозра, що особа перебуває в стані алкогольного спяніння, а тому вони запропонували йому проїхати з ними до медичного закладу. ОСОБА_2 погодився проїхати до лікарні, однак коли черговий лікар запропонував пройти освідчення, ОСОБА_2 від проходження такого категорично відмовився, про що ним було складено протокол. На підтвердження факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_2, послався на відеозаписи з відеорегістратора та робочого планшета, які представив суду.

Однак, оглянувши представлений інспектором поліції відеозапис з відеорегістратора PS DVR - 310, суд вважає, що такий є неналежними та недопустими доказом, оскільки з даного відеозапису через його погану якість, неможливо встановити, хто саме перебував за кермом транспортного засобу "Mersedes-BenzVito". Крім цього, на відеозаписі зазначена дата 01.01.2016, а згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №030385, події мали місце 11.03.2018, а отже такі не відповідають обставинам подій, про які йдеться в протоколі.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що ОСОБА_2 попросив його сісти за кермо автомобіля та відвезти додому в с Красник. По дорозі їх зупинили працівники поліції та попросили представити документи на автомобіль. Оскільки автомобіль належить ОСОБА_2, то він і надав документи, після чого працівники поліції запропонували йому проїхати з ними на освідчення до медичного закладу, на що ОСОБА_2 погодився, а він залишився в автомобілі та чекав коли той повернеться.

Свідок ОСОБА_5 суду вказала, що являється медсестрою приймального покою Верховинської ЦРЛ і в той час, коли ОСОБА_2 був доставлений на медичне освідчення перебувала на чергуванні. Зазначила, що ОСОБА_2 дійсно відмовився від проходження медичного освідчення з тих підстав, що він не перебував за кермом автомобіля.

Крім цього, з відеозапису робочого планшета VID 20180311_002428 представленого інспектором поліції, також вбачається, що ОСОБА_2 в присутності лікаря відмовився від проходження освідчення на стан алкогольного сп'яніння з підстав, що він не перебував за кермом транспортного засобу.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин є переконливим висновок, що вчинення адміністративного правопорушення особою повинно доводитися чіткими, узгодженими та неспростовними доказами.

Враховуючи, що факт здійснення функцій водія ОСОБА_2 на момент зупинки його транспортного засобу 11.03.2018 доводиться лише показаннями свідка ОСОБА_6, яким складався протокол про адміністративне правопорушення, в той же час іншими доказами зібраними у справі про адміністративне правопорушення вказаний факт спростовується, і жодних інших належних та допустимих доказів на доведення вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, суду не надано, тому слід прийти до переконання про не доведеність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності слід закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення слід завершувати у відсутності свідка ОСОБА_7, оскільки судом вживалися заходи спрямовані на його виклик в судове засідання та при здійсненні в судовому засіданні огляду відеозапису представленого інспектором поліції, судом досліджено обставини справи, які відбувалися з участю даного свідка.

Керуючись ст.247, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: А.Б. Бучинський