П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2018 смт.Криве Озеро

Суддя Кривоозерського районного суду Миколаївської області Репушевська О.В. за участі секретаря Штуфра А.В., прокурора Пахомова В.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної ОСОБА_1, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Секретарка Кривоозерського району Миколаївської області, громадянки України, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївської області 28 лютого 2005 року, ІПН НОМЕР_1, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 працюючої в.о. начальника служби у справах дітей Кривоозерської РДА,-

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

07 березня 2018 року до суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (протокол №39, протокол №40), які постановою від 12 березня 2018 року об"єднані в одне провадження..

З матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2018р. о/у Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки НП України Спинулом О.О. складено протокол №39 та протокол №40 про адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, згідно якого зазначено, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді в.о.начальника служби у справах дітей Кривоозерської РДА, тобто будучи державним службовцем, в порушення ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку площею 2.8792 га, кадастровий номер НОМЕР_3, варість якої складає 91321.43 грн., після смерті матері ОСОБА_3, та на земельну ділянку, площею 3.3298 га, кадастровий номер НОМЕР_4, вартість якої складає 91321.43 грн, після смерті батька ОСОБА_4, що розташовані на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. У період з 10 по 24 листопада 2016 року після отримання рішення суду та після надання документів щодо реєстрації нерухомого майна - земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 остаточно стало відомо про набуття нею прав і зобов"язань щодо набутого в порядку спадкування майна, а також їх оціночної вартості, що перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 01 січня 2016 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнала частково, зазначивши, що вона не мала наміру приховувати своє майно, про набуті у порядку спадкування земельні ділянки вона зазначила у декларації за 2016рік, поданій 17 березня 2017 року. Також зазначила, що з вказаних земельних ділянок на протязі 2016 року не отримувала дохід, тому вважала, що зміни в майновому стані не відбулися. Захисник ОСОБА_1 просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколах про адміністративне правопорушення. Зазначив, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, тому просив накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті.

Розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення №39, №40 та додані до них матеріали, вислухавши пояснення особи, відносно якої складені протоколи, прокурора, суд дійшов наступного.

За положеннями ст.62 Конституції України, ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ст.129 Конституції України регламентують, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.172-6 КУпАП неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п.13 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», суб"єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої ", інші особи, які зобов'язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового і контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція використання особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч.1 ст.3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей; правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Відповідно до положень ч.2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції"(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна Рада України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст.172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб"єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст.1 Закону "Про запобігання корупції", сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов"язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 березня 2013 року призначена на посаду завідувача сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Кривоозерської РДА, з 06 квітня 2014 року на неї покладені виконання обов"язків начальника служби у справах дітей Кривоозерської РДА, займає посаду державного службовця категорії "Б".

Згідно п.п. "в" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції", посада ОСОБА_1 віднесена до суб"єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року згідно рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано право власності на земельну ділянку площею 2.8792 га, кадастровий номер НОМЕР_3, вартість якої складає 91321.43 грн., та після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, та на земельну ділянку площею 3,3298 га, кадастровий номерНОМЕР_4, вартість якої складає 91321.43 грн, що розташовані на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області

При цьому, нею не було повідомлено у десятиденний строк з моменту реєстрації права власності на земельні ділянки Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, що не заперечується й притягуваною.

Однак суду не доведено наявності умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання такого повідомлення та корисну мету таких дій.

У поданій до 01 квітня 2017р. щорічній декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016р. (Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; оприлюднено на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції) ОСОБА_1 у розділі 3 "Об"єкти нерухомості"відображені дані щодо вказаних земельних ділянок, тобто вказано своє майно у щорічній декларації, що також вказує на відсутність у неї будь-якої протиправної мети та умислу на приховування інформації про земельні ділянки.

Повідомлення в порядку ст.45 ЗаконуУкраїни "Про запобігання корупції" шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст.52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій притягуваної, направлених на приховування зазначеного майна, що було нею отримано в порядку спадкування, а відтак і виключає наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1, не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану до 23.59 год. 05 грудня 2016 року, мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Тобто, надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня суб"єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

В зв"язку з викладеним, суд вважає можливим взяти до уваги позицію ОСОБА_1 про відсутність в неї умислу на вчинення правопорушення, яке полягало у неповідомленні про зміну майнового стану внаслідок отримання у порядку спадкування земельних ділянок в листопаді 2016р., оскільки вона задекларувала вказане майно, отримане нею офіційно у щорічній декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016р.

Також суд звертає увагу, що, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", зобов'язана була повідомити про суттєві зміни в майновому стані, так як вартість отриманого в спадок нею майна становить більше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 01 січня 2016 року. При цьому на час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, за яке притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, діяла редакція ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року, згідно якої суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, це отримання ним доходу, придбання майна на суму, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня відповідного року. До значеної частини статті були внесені зміни згідно із Законом 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року, які вступали в дію з 01 січня 2017 року.

За положеннями ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП у такому вигляді викликає обґрунтовані сумніві, які відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України тлумачаться на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім зазначеного вище, суд з урахуванням положень чинного законодавства вважає, що у ДЗЕ НП відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій та повідомлень про зміну майнового стану.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Миколаївській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно останньої, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Згідно п.1 та п.4 Загальних положень "Про Департамент захисту економіки Національної поліції України" покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції, не допускається.

Відповідно до п. 1, п.п.1 п.3, п.5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації, НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК.

Органи ДЗЕ НП України наділені повноваженнями лише на складання протоколів за ст.172-6 КУпАП. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Враховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення, пов"язані з корупцією №39, №40 від 06 березня 2018р. у відношенні ОСОБА_1 був складений уповноваженою особою з істотним порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд визнає цей доказ недопустимим.

Інші докази у справі не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що дії ОСОБА_1 не містять ознак дій, пов"язаних з корупцією, не доведено наявність умислу на вчинення правопорушення, а відповідно відсутні об"єктивна та суб"єктивна сторони складу корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, отже відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження щодо останньої підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити у зв"язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня її ухвалення.

СУДДЯ: