АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/1088/17Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/789/90/18 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст.122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ваврів І.З.

з участю: з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бойка П.В.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду від 29 січня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді сплати штрафу в розмірі 15 (п'ятнадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень.

Як визнав суд, ОСОБА_1 29 жовтня 2017 року близько 16 год. 20 хв. на автодорозі Зборів-Козова, керуючи автомобілем "Опель Астра", д.н.з. НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року та закрити провадження у справі через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП України.

В обґрунтування поданої ним апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; суд обґрунтував його винуватість доказами, жоден з яких не є допустимим в аспекті ст.251 КУпАП; суд порушив його права, не допитавши численних свідків, показання яких мало істотне значення для встановлення істини у справі.

Вказує, що протокол про порушення правил дорожнього руху складено на нього безпідставно, так як транспортним засобом керував не він, а інша особа.

На думку апелянта, незаконність оскаржуваної ним постанови суду полягає також у тому, що суд, розглядаючи відносно нього декілька протоколів про адміністративне правопорушення, не дотримався положень ст.36 КУпАП, оскільки не наклав на нього одне найсуворіше покарання з числа вчинених, а також положень ст.38 КУпАП, так як наклав на нього стягнення після закінчення тримісячного строку з часу вчинення правопорушення.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності він отримав лише 12 лютого 2018 року.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бойка П.В., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Козівського районного суду від 29 січня 2018 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи відсутні відомості про вручення або направлення копії судового рішення ОСОБА_1 у визначений законом строк.

Натомість, в матеріалах справи наявна відмітка про вручення копії постанови суду захиснику ОСОБА_1 адвокату Бойку П.В., датована 12 лютого 2018 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №545095 від 29 жовтня 2017 року, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, ОСОБА_1 29 жовтня 2017 року близько 16 год. 20 хв. на автодорозі Зборів-Козова, керуючи автомобілем "Опель Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем "Ауді А6", реєстраційний номер НОМЕР_3, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку вказаному доказу, зазначивши, що протокол складений за наявності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, що також підтверджується іншими матеріалами справи, які знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку між собою, доповнюються та уточнюються іншими доказами і апелянтом не спростовані.

Зокрема, про це свідчать наявні в матеріалах справи пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими підтверджено фат керування ОСОБА_1 транспортним засобом, причетність його до дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП, що є порушенням вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України.

Окрім того, у власноручно написаному поясненні в протоколі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підтвердив, що він з'їхав з місця ДТП.

Всі вищенаведені докази були ретельно чином досліджені місцевим судом і отримали належну правову оцінку.

Тому доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі про невідповідність постанови суду першої інстанції фактичним обставинам справи, невідповідність досліджених судом доказів положенням ст.251 КУпАП та порушення його прав, визначених ст.268 КУпАП є надуманими та безпідставними.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ст.124-4 КУпАП є правильною.

З огляду на ці обставини, твердження апелянта про допущену судом неповноту у з'ясуванні обставин справи, які могли істотно вплинути на правильність прийнятого рішення, є необґрунтованими і тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

За змістом вказаної правової норми, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), лише в такому випадку стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Як слідує з матеріалів провадження, адміністративна справа відносно ОСОБА_1 щодо вчиненого ним 29 жовтня 2017 року порушення правил дорожнього руху розглядалася окремо від інших адміністративних справ відносно ОСОБА_1 Тому судом першої інстанції правильно накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 окремо за дане правопорушення.

Виходячи з цього, доводи апелянта та його захисника щодо порушення судом вимог ст.36 КУпАП є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_1 про недотримання суддею строків притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Правопорушення вчинено ОСОБА_1 29 жовтня 2017 року, а адміністративне стягнення накладено на нього судом 29 січня 2018 року, тобто - в межах строку, визначеного ст.38 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_1 на заперечення результатів його медичного огляду на стан сп'яніння, які він наводить в апеляційній скарзі, то вони не впливають на доведеність обставин вчиненого ним правопорушення, яке було предметом дослідження судом першої інстанції і тому не розглядаються судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року щодо нього - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.З. Ваврів