АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/3261/2017 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Криворот О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Сітайло О.М., за участю особи, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, прокурора Онищенко А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, провадження по справі закрите у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд встановив, що ОСОБА_2 11.07.2017 року несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушила вимоги фінансового контролю, що відноситься до адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасувати, постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, зокрема умислу на вчинення правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності; вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки причина несвоєчасної подачі електронної декларації пов'язана із технічними збоями у роботі реєстру; зазначає, що вона була переконана, що подала декларацію вчасно і не мала умислу порушувати встановлені вимоги закону щодо подання декларації. Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою узагальнення науково-консультативного висновку науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду першої інстанції отримала 21.11.2017.

Перевіривши матеріалі адміністративного провадження, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана у передбачений Законом строк.

Враховуючи, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у строк, передбачений ст. 294 КУпАП для оскарження в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції, підстави для вирішення питання про поновлення їй строку апеляційного оскарження відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею суду першої інстанції виконанні в повному обсязі.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб - сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пункту 5-1 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю категорій посадових осіб "№ 1975-VIII від 23 березня 2017 року, продовжено до 1 травня 2017 року строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» подають таку декларацію вперше.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №14/2017 від 20 липня 2017 року, ОСОБА_2, обіймаючи посаду інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, будучи суб'єктом декларування, який зазначений у п.п. «3» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подала без поважних причин щорічну декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 дала пояснення про те, що 26.03.2017 вона в електронному кабінеті зареєструвалася на сайті НАЗК заповнила декларацію про майновий стан та натиснула кнопку «подати документ», вважаючи, що декларацію подано. Про факт відсутності декларації на сайті Єдиного державного реєстру декларації їй стало відомо 04.07.2017 від командира роти. Вона 11.07.2017 подала документ, про що їй надійшло підтвердження на електронну скриньку. Наполягала, що не мала наміру порушувати встановлені вимоги закону щодо подання декларації.

Із наявного в матеріалах справи доручення № 257вн/41/11/03-2017 убачається, що особовий склад Управління патрульної поліції у місті Києві 12.04.2017 ознайомлено з листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 17.03.2017 № 93-01/6954/17 щодо заповнення електронної декларації та повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, про що командиром батальйоном складено відповідний рапорт.

За даними Єдиного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, реєстрацію в електронному кабінеті на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 здійснила 26.03.2017, при цьому щорічна декларація ОСОБА_2 зареєстрована в реєстрі 11.07.2017 о 10:42 год., тобто після закінчення терміну з початку роботи системи.

Поважних причин, які об'єктивно унеможливлювали би подання ОСОБА_2 щорічної декларації за 2016 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у вказаний строк судом під час розгляду справи не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 на те, що причиною несвоєчасної подачі електронної декларації стали технічні збої у роботі реєстру, судом апеляційної інстанції перевірялись та, на думку суду, вони не вплинули на своєчасність подання ОСОБА_2 декларації.

Так, з даних листа за підписом генерального директора державного підприємства «Українські спеціальні системи» убачається, що реєстр не працював: 26.03.2017 з 12:00 по 23:59; 27.03.2017 з 0:00 по 07:00; 28.03.2017 з 01:00 по 09:00.

Як убачається із послідовності дій користувача ІТС Реєстру, ОСОБА_2 зареєструвалася 26.03.2017 о 11:31, заповнила декларацію 31.03.2017 з 22:49:44 до 23:23:25 та натиснула кнопку «подати документ», однак не дійшла логічного завершення своїх дій «подання документу підтверджено ЕЦП, документ подано». Причин, що унеможливили би підтвердили подання документу ЕЦП, ОСОБА_2 не навела і судом не встановлено; збою роботи Єдиного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 31.03.2017 не було.

Крім того, ОСОБА_2 мала можливість перевірити наявність своєї декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, шляхом вільного входження на зазначений сайт, оскільки обов'язок подання декларації покладається на суб'єктів декларування визначених Закону України «Про запобігання корупції», про що вона була ознайомлена.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Умислу порушувати встановлені вимоги закону щодо строку подання декларації - суд апеляційної інстанції вважає такими, що не узгоджуються з вимогами Закону, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. При цьому суб'єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі як прямого, так і непрямого умислу.

Подання суб'єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», або умисне неподання суб'єктом декларування зазначеної декларації, передбачена кримінальна відповідальність.

Доводи апелянта з посиланням на висновок науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суд України, - про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями безпідставні, оскільки зазначений висновок не є джерелом закону у розумінні ст. 2 КУпАП (Законодавство України про адміністративні правопорушення).

Отже, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, встановлених судом та на підставі ст. 38 КУпАП закрив провадження по справі у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено такихпорушеннь, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого рішення. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, провадження по справі закрите у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва О.М. Сітайло