Справа №490/15/18 04.05.2018
Провадження №33/784/220/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю:

секретаря Горенко Ю.В.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 24 грудня 2017 року близько 02 годині 24 хвилин в місті Миколаєві по вул. Шосейна в районі будинку 8 ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВMW 735 IL, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява незрозуміла мова, поведінка, що не відповідає обстановці. В присутності двох свідків відмовився від проходження огляду для визначення стану сп'яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена поверхнево і формально, без належної перевірки обставин справи та наданих ним доказів.

На його думку суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його ґрунтуючись на припущеннях, а також, допустив неправильність при застосуванні норм права.

Зазначає про порушення представниками поліції порядку огляду водія на стан сп'яніння, а саме: поліцейськими не було роз'яснено ОСОБА_2 його прав, не запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння на місці стоянки автомобіля у присутності свідків, яких на місці події не було, крім того, йому взагалі не було роз'яснено на стан якого саме сп'яніння йому слід пройти перевірку.

А саме: спочатку особа повинна пройти огляд з використанням сертифікованих спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків на місці зупинки автомобіля, а потім якщо особа відмовляється від огляду з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, або після цього огляду заперечує його результати, то тільки тоді, подальший огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Разом з тим, у протоколі взагалі не сформульовано проходження якого виду огляду водій повинен пройти на вимогу поліцейського, свідки його відмови, відносно яких є сумніви, в судовому засіданні не допитані, протокол ОСОБА_2 не підписаний і тому як сфальсифікований документ повинен був повернутий судом на дооформлення.

Судом не було взято до уваги, що відповідно до відеозапису автомобіль не рухався, а стояв, а він будучи впевненим у своїй тверезості, бажав пройти огляд однак йому не пропонували його пройти.

Нажаль, суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Справа у суді апеляційної інстанції розглянута за відсутності особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки її явка до суду є не обов'язковою, вона повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином, скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні через свого захисника.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, які були присутні при його складанні, згідно яких ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, зокрема, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, чим за складеним протоколом порушив п. 2.5 ПДР України, а також поклав в основу свого рішення рапорт представника поліції та показання інспектора поліції ОСОБА_3, надані у судовому засіданні.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП щодо місця та суті адміністративного правопорушення, та повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозапису здійсненому працівником поліції.

Дослідивши цей відеозапис, суддя встановив, що ОСОБА_2 вийшов до працівників поліції з водійського сидіння, в той час коли в автомобілі працював двигун. В присутності свідків ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду для визначення ступеня алкогольного сп'яніння на місці зупинки автомобіля. На наступних кадрах відеозапису ОСОБА_2 з поліцейськими знаходиться в медичному закладі, де не дає згоди для проходження медичного огляду для визначення ступеню алкогольного сп'яніння на пропозиції, які пролунали російською та українською мовою. Також не відреагував ОСОБА_2 і на пропозицію підписати протокол про адміністративне правопорушення. На останніх кадрах відеозапису невстановлена особа, що перебувала з ОСОБА_2 в автомобілі повідомляє, що вона пасажир, а не водій і водійського посвідчення не має.

Зазначене спростовує твердження апелянта надані ним та його захисником в суді першої інстанції, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, а також спростовує доводи про те, що йому не роз'яснювався порядок проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, а він від його проходження не відмовлявся, та такі обставини не були зафіксовані при свідках, пояснення яких, навпаки, додані до протоколу.

Не відповідають дійсності і твердження апелянта що йому не було запропоновано сертифікованих приладів, що використовуються для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Також, при прийнятті рішення, суддя обґрунтовано врахував письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не були допитані судом, але їх письмові пояснення відповідно до вимог ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Ці обставини підтверджені і письмовими поясненнями інспектора поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, наведені показання свідків узгоджуються із змістом протоколу та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та свідчать про те, що ОСОБА_2 мав ознаки алкогольного сп'яніння, але в присутності двох свідків відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Тому доводи апелянта про порушення його процесуальних прав з огляду на те, йому не роз'яснювались права поліцейськими не є слушними.

Протокол про адміністративне правопорушення містить усі необхідні дані для встановлення обставин та суті адміністративного правопорушення, та повністю узгоджується з дослідженими судом доказами. А тому підстави для його повернення на доопрацювання у суді першої інстанції були відсутні.

Щодо необхідності допиту в якості свідка невстановленої пасажирки автомобіля, яка спочатку видавала себе за дружину водія, яка є власником транспортного засобу, а потім відмовилася надавати дані про себе, то у водія ОСОБА_2 і його захисника було достатньо засобів для запрошення цієї особи до суду першої інстанції, але вони цим правом не скористалися, а місцевий суд позбавлений можливості розшуку таких осіб.

Отже, відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тому за встановленими судом обставинами справи ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки судді першої інстанції ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які спростовують доводи апелянта.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо іншого змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_1, то вона не містить переліку обставин, які не були з'ясовані суддею та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на його обґрунтовані висновки щодо наявності в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова