Справа №469/110/18 25.04.2018
Провадження №33/784/182/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю:

секретаря Тищенка Л.С.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУПАП і ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 31 січня 2018 р. о 23год. 30хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом ЗАЗ-110307, державний номер НОМЕР_2, де на 74км автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», був неуважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault Midliner S 135», державний номер НОМЕР_1, який рухався попереду в попутному напрямку під керування водія ОСОБА_3 в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3б, 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до токсикологічного дослідження №914 від 9 лютого 2018 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його ґрунтуючись на припущеннях, допустив неправильність при застосуванні норм права а також, не дослідив обставин справи.

Зазначає про те, що кров на дослідження взяли більш ніж через 3 години після того як сталася дорожньо-транспортна пригода, та після надання медичної допомоги, тому вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його перебування в стані алкогольного сп'яніння, які б відповідали вимогам ст.251 КУпАП.

Також, під час відібрання пояснень працівниками поліції ОСОБА_2 дуже погано себе почував, тому підписав свої пояснення записані поліцейським не прочитавши, оскільки працівник поліції попередив його, що якщо він не хоче потрапити за грати то повинен підписати протокол, відповідно до якого він керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Ніяких копій документів він не отримував, а про те, що відносно нього складено протокол довідався лише отримавши повістку суду.

Нажаль, суд першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не дав, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9а та п.п. 2.3б, 12.1, 13.1. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, правильними та такими ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, обґрунтовано послався на дані протоколів про адміністративні правопорушення, схему ДТП, результат токсикологічного дослідження №914 від 9 лютого 2018 року, які відповідно до ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Протоколи про адміністративні правопорушення відповідають вимогам статті 256 КУпАП щодо дати, місця та обставин вчинення правопорушення.

Твердження апелянта, щодо відсутності в них посилання на порушенням ним конкретного пункту ПДР України, і як внаслідок не зазначення цього у постанові судді, спростовуються як змістом самих протоколів, так і ухваленого суддею рішення.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання ОСОБА_2 визнав свою провину у скоєнні адміністративних правопорушень та пояснив, що оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, то розгубився, внаслідок чого і сталася ДТП.

Ці пояснення, надані ОСОБА_2 в судовому засіданні узгоджуються з його поясненнями наданими в Березанському відділенні поліції Очаківського відділу Головного управління національної поліції в Миколаївській області та поясненнями його брата ОСОБА_4, який перебував з ним в автомобілі у час, коли сталася ДТП та з поясненнями водія автомобіля «Renault Midliner S 135», схемою ДТП та характером пошкоджень автомобілів, зазначених у схемі ДТП.

Посилання ОСОБА_2 на безпідставність його звинувачення у вживанні алкоголю на підставі токсикологічного дослідження суперечить не тільки пунктам 1.8, 3.14 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), а і змісту довідки про проведення цього дослідження, з якої вбачається, що аналіз для проведення цього дослідження у нього відібрано о 1.00 годині 1 лютого 2018 року, після вчинення ДТП, яке трапилося 31 січня 2018 року о 23годині 30 хвилин, тобто в межах встановленого часу.

За такого посилання апелянта на його тверезість в момент вчинення ДТП та порушення порядку відібрання у нього зразків біологічного середовища для визначення стану сп'яніння спростовуються вищенаведеними та дослідженими у судах першої та апеляційної інстанціях доказами.

Тому доводи апелянта, які відрізняються від пояснень наданих ним у відділенні поліції та в суді першої інстанції, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, так як вони суперечать як його власним письмовим та усним поясненням, так і поясненням інших учасників ДТП та спростовуються матеріалами справи.

Крім того ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі не викладено фактичних доводів стосовно незаконності постанови судді в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.3б, 12.1.,13.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУПАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 відповідно до санкцій ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням положень ст. ст. 33, 36 КУпАП та з огляду на те, що останній не має водійського посвідчення.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова