АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, працює на посаді директора ЦТО «Оптіма», який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 320 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 17 липня 2017 року о 02.30 год., рухаючись в м. Києві по пр. Героїв Сталінграда, 7, керував автомобілем «Mersedes Benz GL 320» державнийномерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння (поведінка не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, блідий колір шкіри обличчя). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп'яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції грубо порушено його права, передбачені Конституцією України, а у постанові місцевий суд безпідставно посилається на байдужість з його сторони у зв'язку з його неявкою в судове засідання, оскільки ним надсилалися до суду клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з неможливістю явки до суду з поважних причин.

Також апелянт звертає увагу на те, що, на його думку, суд безпідставно взяв до уваги лише шаблонні пояснення свідків, відповідно до яких ОСОБА_2, начебто, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та підпису матеріалів, проте не бере до уваги той факт, що він (ОСОБА_2) в протоколі зазначив, що з порушенням не погоджується, а в протоколі вказано, що він, нібито, перебував у стані наркотичного сп'яніння.

Окрім того, апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути допустимим доказом, оскільки явно містить виправлення та не відповідає вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, його захисника, опитавши свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, додатково надані докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, апеляційний доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова місцевого суду скасуванню із закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 112857 від 17 липня 2017 року, водій ОСОБА_2 17 липня 2017 року о 02.30 год. по пр. Героїв Сталінграда, 7, в м. Києві, керував автомобілем «Mersedes Benz GL 320» державнийномерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, блідий колір шкіри обличчя). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_2 власноручно зроблений запис: «Не згоден з правопорушенням» (ас. 1).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що 17 липня 2017 року працівниками поліції охорони був зупинений автомобіль, в якому він знаходився з дівчатами. Він вийшов та запитав, яка причина зупинки. Між ним та працівниками охорони виникла словесна перепалка, після чого працівники охорони викликали працівників патрульної поліції. На момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції охорони він (ОСОБА_2) за кермом не перебував, а весь час за кермом перебувала його знайома ОСОБА_9, яка мала водійське посвідчення та на час, коли вони разом відпочивали, не вживала жодних алкогольних напоїв. Він (ОСОБА_2) працівникам патрульної поліції пояснював, що за кермом транспортного засобу не перебував, а тому на вимогу працівника поліції відмовився від проходження огляду в медичному закладі.

З пояснень під час апеляційного розгляду працівника поліції ОСОБА_3 вбачається, що вони були викликані працівниками поліції охорони у зв'язку із зупиненням автомобіля. Коли вони приїхали за викликом, то працівник поліції охорони повідомив, що ними був зупинений автомобіль за порушенням ПДР. Зі слів працівника поліції охорони за кермом перебував ОСОБА_2 Він (ОСОБА_3) сам особисто не бачив, щоб ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля. У ОСОБА_2 були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння та, у зв'язку з цим, останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп'яніння у медичному закладі. ОСОБА_2 відмовився, пояснивши тим, що він не перебував за кермом. У зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння були запрошені свідки, в присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду у медичному закладі, після чого були оформлені матеріали. Свідки не бачили, хто керував транспортним засобом. Вони тільки підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на визначення стану сп'яніння в медичному закладі.

Про те, що ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу, йому відомо тільки зі слів працівника поліції охорони.

Допитана за клопотанням захисника ОСОБА_1 свідок ОСОБА_4 пояснила, що 17 липня 2017 року разом зі своєю подругою Тетяною відпочивала. Коли вони збирались до нічного клубу, то за ними приїхав на автомобілі ОСОБА_2, який спочатку керував автомобілем, а коли їхали з нічного клубу, то за кермом була ОСОБА_9. По дорозі додому їх автомобіль був зупинений. ОСОБА_2 пішов з'ясовувати, що трапилось. Йому повідомили, що він п'яний. Ті особи, що зупинили автомобіль, викликали працівників поліції. Вона (ОСОБА_4) не вникала, що саме відбувалось, коли ОСОБА_2 спілкувався з особами, що зупинили їх, а згодом і з працівниками поліції. Чула, що ОСОБА_9 говорила працівникам поліції, що вона керувала транспортним засобом, а не ОСОБА_2 Однак, на її пояснення працівники поліції не реагували. Після того, коли їх відпустили, за кермом перебувала ОСОБА_9.

В матеріалах справи наявні пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які викладені на друкованих бланках шляхом внесення в них рукописних записів, які стосуються анкетних даних особи свідка, дати події, прізвища водія та марки автомобіля.

Відповідно до змісту пояснень вказаних свідків, які є друкованими, ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «Mersedes Benz GL 320» державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного(наркотичного) сп'яніння у їх присутності відмовився:

- від проходження тесту на стан алкогольного (наркотичного) сп'яніння;

- від підпису матеріалів; (ас. 2).

Разом з тим, викладені друкованим текстом пояснення свідків суперечать обставинам, встановленим під час апеляційного розгляду, та матеріалам справи, оскільки з пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що а ні він, а ні свідки не були очевидцями того, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, а, окрім того, ОСОБА_2 підпианий протокол та викладені власноручно пояснення.

З метою перевірки доводів апелянта, за клопотанням захисника ОСОБА_1 апеляційний судом викликались свідки, які були запрошені інспекторами патрульної поліції (ас. 66, 67, 70, 74, 76), але зазначені особи не з'явились, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити їх пояснення.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні переглянуто відеозаписи з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції. На диску розміщена папка із найменуванням «0853», в якій міститься 3 відеофайли. Які по часу події розташовані не по порядку.

З другого відеофайлу, який розпочинається о 02:23:55 та закінчується о 02:28:53 год., вбачається, що працівники поліції вимагають у дівчини відкрити автомобіль для огляду. Вона заперечує, вказуючи, що це не її автомобіль, і без дозволу володільця вона не може дати його відкрити. На це працівники поліції повідомляють, що вони нічого не будуть робити, тільки подивляться. Чутно, як працівники поліції, оглядаючи автомобіль, коментують огляд. В це час інший працівник поліції веде діалог з ОСОБА_2 Останній повідомляє, що він не керував транспортним засобом, а керувала дівчина. Працівник поліції, у свою чергу, вказує про те, що, якщо керувала дівчина, то ОСОБА_2 нервувати не потрібно, лікар його подивиться і все, але все одно пропонує ОСОБА_2 проїхати до лікаря нарколога для встановлення огляду на стан сп'яніння. Працівник поліції також зазначає, що лікар-нарколог має відповідну професійну кваліфікацію, та надасть свій висновок про те, чи перебуває він (ОСОБА_2) в стані сп'яніння. ОСОБА_2 не погоджується з інспектором патрульної поліції, з посиланням на те, що він не керував транспортним засобом. Інспектор поліції повідомляє знову, що ОСОБА_2 огляне лікар на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, що він потім надасть дівчині можливість надати пояснення про те, що саме вона перебувала за кермом, і в суді будуть вирішувати, що у нього (поліцейського) є свідок, який підтвердив те, що саме він (ОСОБА_2) перебував за кермом автомобіля.

З першого відеофайлу, який розпочинається о 02:28:56 та закінчується о 02:31:18 год. вбачається, що дівчина просить не знімати автомобіль, а працівник поліції просить відчинити авто. Працівник патрульної поліції пропонує ОСОБА_2 пройти огляд для визначення стану сп'яніння в медичному закладі, оскільки він (ОСОБА_2) керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. На таке повідомлення працівників патрульної поліції ОСОБА_2 повідомляє, що він не перебував за кермом транспортного засобу, автомобілем перебувала дівчина. Інспектор патрульної поліції пропонує ОСОБА_2 пройти огляд у лікаря нарколога. Незрозуміло хто повідомляє, що ОСОБА_2 відмовляється від проходження огляду. Між цим чується розмова працівників поліції, що ОСОБА_2 обкурений та й ще в стані алкогольного сп'яніння.

Третій відеофайл розпочинається о 02:33:11 та закінчується о 02:34:10 год., з якого вбачається, що ОСОБА_2 продовжує дискусію з працівниками поліції, та запитує в останніх, на якій підставі він повинен їхати до лікаря-нарколога. Далі працівники запросили двох свідків, інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 повідомляє свідкам, що водій перебуває в стані сп'яніння та пропонує проїхати ОСОБА_2 до лікаря-нарколога для проходження медичного огляду для визначення стану сп'яніння. При цьому ОСОБА_2 відмовляється та повідомляє, що не керував транспортним засобом. Далі інспектор ОСОБА_3 просить свідків підійти до його (ОСОБА_3) колеги, щоб свідки надали свої дані для внесення до протоколу та написання відповідних пояснень.

Після перегляду відеозаписів свідок ОСОБА_3 вказав про те, що автомобіль зупиняв наряд поліції охорони, в який входив ОСОБА_7.

Судом апеляційної інстанції досліджено лист-відповідь Управління поліції охорони Оболонського РВ на адвокатський запит, наданого захисником ОСОБА_1, згідно якого сержант поліції ОСОБА_7 поліцейський-водій взводу № 2 роти реагування Оболонського РВ УПО в м. Києві виключений зі списків особового складу підрозділу з 15 лютого 2018 року у зв'язку зі смертю. Копії відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції Оболонського РВ УПО у м. Києві відсутні у зв'язку з тим, що дані пристрої для працівників відділу не передбачені для використання в службовій діяльності (ас. 87).

Оцінюючи та аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, під час апеляційного розгляду не встановлені беззаперечні докази того, що ОСОБА_2 17 липня 2017 року о 02.30 год. по пр. Героїв Сталінграда, 7, в м. Києві саме керував автомобілем «Mersedes Benz GL 320» державнийномерний знак НОМЕР_2, і доводи останнього в тій частині, що за кермом перебувала інша особами, наявними у справі доказами не спростовані.

З огляду на викладене, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, враховуючи положення ч. 2 ст. 62 Конституції України, якою передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові місцевого суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 320 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин викладених в протоколі серії БД № 112857 від 17 липня 2017 року.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва