Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/117/2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисників - адвокатів Мельникової Л.В., Андрієнко П.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув зі ОСОБА_2 судовий збір у сумі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2, 03.08.2017 року, о 22 год. 20 хв., рухаючись по вул. Центральній, 11А в м. Києві, в порушення вимог п. 2.9 А ПДР, керував автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2017, а провадження у справі про адміністративне правопорушення № 753/14782/17 - закрити, за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що винесена постанова Дарницького районного суду м. Києва є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано належну правову оцінку тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 49275, до якого долучено акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, пояснення та роздруківку із Drager з результатом алкотесту не доводять факт керування саме ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, 03.08.2017 він не здійснював керування автомобілем, оскільки його автомобіль був припаркований (стояв) у крайньому положенні проїзної частини по вул. Центральній, однак вказані були залишені судом першої інстанції поза увагою.

Суд визнав його, ОСОБА_2, винним та притягнув до відповідальності лише на підставі вищезазначених доказів, які жодним чином не підтверджують факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

При цьому докази, подані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також пояснення свідка, сприйняті судом як недостовірні без наведення мотивів, у зв'язку з чим вони не мають для суду сили доказу.

З приводу того, що розписка водія «Деу Ланос» ОСОБА_5, на думку суду, є доказом вини ОСОБА_2 у дорожній пригоді, апелянт зазначає наступне.

У судовому засіданні він, ОСОБА_2, зазначав про те, що очікував приятеля в автомобілі, який було припарковано з правої сторони проїжджої частини, автомобіль заведено не було, отже він погодився з твердженнями ОСОБА_5, що авто ОСОБА_2 було погано видно, що і могло стати причиною того, що ОСОБА_5 в'їхав у його автомобіль.

Разом з тим, як зазначається у скарзі, поліція, яка приїхала згодом, не зафіксувала факт ДТП, а також не взяла свідчення у водія ОСОБА_5, хоча це єдиний свідок, який фактично міг свідчити, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався.

Натомість свідки, які приєднались вже під час складання протоколу, засвідчили факт нетверезого стану ОСОБА_2 та результати алкотесту, однак не були присутніми при ДТП та не могли бачити рух автомобіля, оскільки він не рухався, а був весь час припаркований.

Також апелянт не погоджується з думкою суду про те, що пояснення свідка ОСОБА_6, який підтвердив, що ні поліція, ні свідки, не могли достовірно підтвердити факт керування ОСОБА_2 автомобілем, суперечать іншим зібраним по справі доказам, оскільки пояснення цього свідка не суперечать іншим доказам, а спростовують формулювання органу поліції у протоколі про адміністративне правопорушення щодо фіксування факту керування ОСОБА_2 автомобілем.

Крім цього, скаржник просить у своїй скарзі звернути увагу на те, що він не заперечує факт алкогольного сп'яніння 03.08.2017 при проходженні алкотесту, однак наголошує на тому, що не керував автомобілем, а знаходився в салоні автомобіля та очікував приятеля, який мав відвезти його додому, а свідки, пояснення яких містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, лише підтверджують факт проходження ним перевірки для визначення стану алкогольного сп'яніння та результати алкотесту і жодним чином не підтверджують факту керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 149275 від 03 серпня 2017 року, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в присутності яких проводився огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (приладу «Drager» Alcotest6820); роздрукованим чеком з результатами тесту, на якому зафіксовано вміст алкоголю 2,29%, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції не встановив достатніх даних, які б дозволили спростувати допустимість та достовірність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя обґрунтовував свої висновки, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, на незаконність складання якого посилається апелянт.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, а лише знаходився в ньому та очікував на свого приятеля, який мав відвезти його додому, не можуть бути визнані обґрунтованими, через те, що не знайшли свого об'єктивного підтвердження під розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки пояснення свідка ОСОБА_6, на які посилається апелянт, обґрунтовано визнані недостовірними з підстав, наведених в оскаржуваній постанові.

Що ж стосується обставин, пов'язаних з розпискою гр. ОСОБА_5, якій суд, на думку ОСОБА_2, надав неправильну оцінку, то доводи, наведені в апеляційній скарзі останнього, взагалі виглядають непереконливими та надуманими, оскільки по-перше, ОСОБА_5, будучи, зі слів ОСОБА_2, винним у вчиненні наїзду на автомобіль останнього, отримує за це від ОСОБА_2 п'ять тисяч гривень, а по-друге, враховуючи ту обставину, що винним у вчиненні ДТП був ОСОБА_5, то саме ОСОБА_2 повинен був бути зацікавлений у тому, щоб викликати працівників поліції для оформлення ДТП, проте він цього не зробив і більш того, щоб залагодити ситуацію із ДТП без виклику поліції погодився заплатити ОСОБА_5 гроші, хоча все повинно було бути навпаки.

З урахуванням вищенаведеного, суддя, який розглядав цю справу обґрунтовано розцінив надану суду розписку, як непрямий доказ, який, в сукупності з іншими доказами, спростовує версію ОСОБА_2 про те, що він автомобілем не керував.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду цієї скаргу, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити її без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнутодо адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Коляденко П.Л.