АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/384/18 Головуючий І інстанції -
Справа № 635/7732/17 Назаренко О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 164 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області 15.12.2017 року складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно протоколу ІІ № 0002898, ОСОБА_3 15.12.2017 року о 13-20 год. на автодорозі М-18 «Харків - Сімферополь - Алушта - Ялта» 19 км + 100 м надавав послуги з перевезення вантажу без державної реєстрації як суб'єкта господарювання транспортним засобом «Volvo» д.н.з. НОМЕР_1.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст. ст. 19, 58 Господарського Кодексу України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. без конфіскації грошей, одержаних в наслідок вчинення адміністративного правопорушення.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Постанова районного суду незаконна, не відповідає обставинам та матеріалам справи.

Зазначає, що під час перевезення вантажу у нього були товарно-транспортна накладна, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як того вимагає ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Просить постанову Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року скасувати, провадження у справі закрити, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В клопотанні про поновлення строку ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що участь у розгляді справи не приймав, до отримання копії постанови не мав змоги ознайомитись з її змістом, копію оскаржуваної постанови отримав 17.02.2018 (а.с. 35, 36).

Враховуючи, що доводи про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення не спростовуються матеріалами справи, необхідно задовольнити клопотання ОСОБА_3 поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з'явився, 25.04.2018 року подав клопотання в якому зазначив, що не має можливості бути присутнім в судовому засіданні. (а.с. 43).

В ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлені строки перегляду постанови суду першої інстанції відповідно до яких, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Виходячи з положень ст. 294 КУпАП, щодо строків перегляду постанови, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за наявними матеріалами справи за відсутністю належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за наявним від нього клопотання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ч.1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом вимог здійснення діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до засад діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах. Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до

законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах (ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Статтею 47 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені особливості внутрішніх перевезень вантажів та правила їх надання. Так, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов'язаних з цими перевезеннями.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені чіткі вимоги до документів на підставі яких виконуються вантажні переведення.

Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних

засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, визначені права, обов'язки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила). Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись суб'єктом господарювання.

Ст. 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» містить вичерпний перелік видів господарської діяльності, які потребують отримання ліцензії. Даний Закон не передбачає отримання ліцензії для здійснення внутрішніх перевезень вантажу, а лише передбачає ліцензування для перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом та міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районний суд не врахував, що ОСОБА_3 надав документи зазначені в ст. 48 «Про автомобільний транспорт», а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну (а.с. 2, 4).

Залишився поза увагою районного суду той факт, що згідно товарно-транспортної накладної автомобільним перевізником є ЧП «Похилов».

Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про отримання ОСОБА_3 прибутку за здійснення зазначеного вантажного перевезення.

Матеріалів справи не міститься даних про те, що вантаж, який перевозив ОСОБА_3 віднесено до небезпечних вантажів та безпосередньо, перевезення здійснювалось в межах країни з м. Чугуєва Харківської області до м. Миколаїв.

Порушення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» інспектором в протоколі не зазначалось.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Районний суд не звернув уваги на помилкове зазначення інспектором Гопцій С.В. в протоколі про адміністративне правопорушення, порушення ОСОБА_3 вимог ст. ст. 19, 58 Господарського Кодексу України.

Ст. 19 ГК України передбачає державний контроль та нагляд за господарською діяльністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ГК України Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах:

- збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності;

- фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб'єктами господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни;

- цін і ціноутворення - з питань додержання суб'єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги;

- монополізму та конкуренції - з питань додержання антимонопольно-конкурентного законодавства;

- земельних відносин - за використанням і охороною земель; водних відносин і лісового господарства - за використанням та охороною вод і лісів, відтворенням водних ресурсів і лісів;

- виробництва і праці - за безпекою виробництва і праці, додержанням законодавства про працю; за пожежною, екологічною, санітарно-гігієнічною безпекою; за дотриманням норм і правил, якими встановлено обов'язкові вимоги щодо умов здійснення господарської діяльності;

- споживання - за якістю і безпечністю продукції та послуг;

- зовнішньоекономічної діяльності - з питань технологічної, економічної, екологічної та соціальної безпеки.

Ст. 58 ГК України розкриває загальні положення про державну реєстрацію суб'єкта господарювання.

Відповідно до ст. 1 ГК України Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Управління Укртрансбезпеки у Харківській області не є суб'єктом господарювання або учасником відносин у сфері господарювання.

ЇЇ статус визначений п. 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті затверджену постановою Кабінету Міністрів України

від 11 лютого 2015 р. № 103, відповідно до якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до п. 4 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті затверджену постановою Кабінету Міністрів України

від 11 лютого 2015 р. № 103, Основними завданнями Укртрансбезпеки є:

1) реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

3) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного, морського та річкового транспорту.

Зазначення інспектором в протоколі про адміністративне правопорушення, порушення ОСОБА_3 вимого ст. ст. 19, 58 ГК України є безпідставним та жодним чином не стосується правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При здійснені своїх повноважень інспектор Гопції С.В. мав керуватися Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті затвердженою наказом Міністерства

інфраструктури України 24.04.2013 № 254, зокрема п. 1.2 розділу І де зазначено, що уповноважені посадові особи складають протоколи про адміністративне правопорушення у випадках порушень законодавства з питань безпеки на наземному транспорті, передбачених ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 133-1, ст. ст. 133-2, 136, 141, 124, та ст. 164 - у частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов'язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, КУпАП та виключно Законом України «Про автомобільний транспорт», де зазначено, що цей Закону регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Притягаючи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП районний суд в супереч ст. ст. 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП, належним чином, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, не перевірив правильність складення протоколу, самостійно змінив фабулу протоколу, розглянув справу однобічно, без об'єктивного з'ясування фактичних обставин, що призвело до прийняття помилкового рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених статті 38 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення про адміністративні правопорушення, яке відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Враховуючи обставини та події, з приводу яких відносно ОСОБА_3 був складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення, строк передбачений ст. 38 КУпАП на момент розгляду справи апеляційним судом сплинув, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 247, 278, 280, 283, 284, 294, 295, 296 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківської області від 30 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко