Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/124/2018
Категорія: ст. 122-4, ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього - закрито, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 132173 від 28.02.2017 року, ОСОБА_2, 11.02.2017 року о 13 год.30 хв. в м. Києві на вул. Б. Зерових, 14Б, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу до автомобіля НОМЕР_2 та здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3 б; 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 132174 від 28.02.2017 року, ОСОБА_2, 11.02.2017 року о 13 год.30 хв. в м. Києві на вул. Б. Зерових, 14Б, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, та не дочекавшись прибуття працівників поліції залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року; скасувати зазначену постанову та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що під час винесення оскаржуваної постанови, судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального та матеріального права, не повно досліджено матеріали справи, а висновки суду не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Зокрема, як зазначає скаржник, суд першої інстанції був зобов'язаний з'ясувати чи дійсно ним було здійснено протиправну, винну (умисна або необережна) дію чи бездіяльність, яка посягає на власність, права і свободи громадян, проте суд належним чином не здійснив оцінку наявності його вини та протиправних дій скаржника та всупереч його поясненням, а також вимогам ст. 9 КУпАП, суд, не маючи жодного доказу, навіть опосередкованого, щодо вчинення скаржником протиправної, винної (умисної або необережної) дії все одно виніс постанову про визнання його винним скаржника у скоєнні адміністративних правопорушень.

Як стверджує у своїй скарзі ОСОБА_2, докази, на підставі яких суд дійшов висновку про вчинення ним адміністративних правопорушень, а саме пояснення ОСОБА_3, рапорт лейтенанта поліції ОСОБА_4 та фотографії двох автомобілів, які були надані ОСОБА_3 в судовому засіданні, не можуть бути належними при доведенні його вини, оскільки ні ОСОБА_3 ні лейтенант ОСОБА_4, не бачили на власні очі, що скаржник здійснив наїзд на автомобіль ОСОБА_3, а фотографії не можуть бути доказом ДТП і фотографії, оскільки з них не вбачається ні пошкоджень автомобілів ні вказані події. Єдина особа, яка свідчить про винність скаржника і в постанові суду ідентифікується виключно як «Свідок», без зазначення анкетних даних, не була допитаною ні перед складанням протоколів, ні в суді першої інстанції, а в матеріалах справи не міститься жодних пояснень, складених вказаною особою щодо обставин даної події та особисто не надано жодної фотографії, на які посилаються ОСОБА_3 та лейтенант ОСОБА_4

Важливим, на думку апелянта, є й той факт, що судом було повністю проігноровано обставини, на які посилався скаржник в суді першої інстанції, з приводу того, що надаючи пояснення інспектору, він, ОСОБА_2, звертав увагу на те, що на його автомобілі не має жодного пошкодження, яке б могло свідчити про те, що керуючи даним автомобілем він пошкодив автомобіль ОСОБА_3

Зокрема, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу, який би вказував на те, що він знаходився в час події на місці ДТП і своїми діями пошкодив автомобіль, чим порушив Правила ДР і що він, знаючи про ДТП, умисно залишив місце події, а відтак у суду не має жодних підстав вважати скаржника винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

У зв'язку з цим, як стверджує скаржник, суд незаконно визнав його винним у вчиненні вказаних вище правопорушень, оскільки під час розгляду справи та складання постанови судом було грубо порушено вимоги ст.ст. 252 та 280 КУпАП та не було досліджено чи складені протоколи відповідно до вимог діючого законодавства.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржувана постанова була винесена 27 жовтня 2017 року, проте в даному судовому засіданні суд першої інстанції не підготував повного тексту рішення та не оголошував його.

Скаржнику в судовому засіданні було повідомлено, що повний текст оскаржуваної постанови буде виготовлено протягом п'яти днів, у зв'язку з чим повний текст постанови він отримав лише 2 листопада 2017 року.

Для підготовки апеляційної скарги на постанову суду скаржнику необхідно було спочатку отримати її повний текст, а тому ОСОБА_2 просить визнати поважною причиною пропуску десятиденного строку на оскарження, подання ним скарги на десятий день після отримання повного тексту рішення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2; доводи його апеляційної скарги, в тому числі щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року, вважаю, що задоволенню підлягає лише заява скаржника щодо поновлення строку на оскарження, що ж стосується самої апеляційної скарги, то її необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі щодо поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що цей строк ОСОБА_2 пропустив з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

По-друге, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі, суддя, який розглядав справу, дослідивши матеріали справи, в тому числі пояснення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, власника автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

При цьому, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), в даному випадку суддя, встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цією ж нормою закону передбачено, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, крім протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, які були складені щодо ОСОБА_2, в матеріалах справи щодо останнього містяться і інші докази, які підтверджують його вину у вчиненні зазначених вище адміністративних правопорушень, зокрема пояснення потерпілого ОСОБА_3, рапорт інспектора патрульної поліції, який 11.02.2017 року, у складі екіпажа № 906, виїжджав на місце ДТП та відбирав пояснення у потерпілого ОСОБА_3, фотографії з місця пригоди, які зробив свідок на ім'я ОСОБА_5 та які надав суду безпосередньо потерпілий.

У зв'язку з цим, суддя, який розглядав вказану справу, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, у відповідності до вимог, передбачених ст. 252 КУпАП, надав оцінку наявним у справі доказам, яка ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись при цьому вимогами як процесуальних, так і матеріальних норм закону.

Обґрунтованим є також рішення судді про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з тим, що на момент прийняття цього рішення закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст. 38 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не містять в собі достатніх законних підстав для скасування постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а тому вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Курова О.І.