Провадження № 33/779/207/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Крамаренко К.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 01.10.2017 року о 16-30 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Целевича, керував транспортним засобом "Део Ланос" д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку проводився в лікаря нарколога в Івано-Франківському ОНД за адресою вул. Млинарська 2. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням вимог ч.2, п.3 ч.3 ст.317 КАС України, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено без зазначення конкретного місця вчинення такого порушення і у ньому відсутні будь-які пояснення апелянта по суті порушення.

Крім того, вважає, що у протоколі поліцейським некоректно вказано місце проживання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відповідно м.Калуш та м.Делятин, без позначення назви вулиць, номеру будинку та квартири, що унеможливлює ідентифікацію їх місця проживання та особи з метою виклику в судове засідання.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься заява апелянта щодо відкладення розгляду справи, оскільки він знаходиться на лікуванні починаючи з 21.11.2017 року по час подання апеляції в ГО ЦДСПР «Перемога» з приводу наркотичної залежності

Вважає, що висновки Івано-Франківського міського суду, викладені в постанові від 07.12.2017 року про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що він не був присутній на судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови і про винесення постанови від 07.12.2017 року дізнався тільки 26.01.2018 року з Єдиного реєстру судових рішень, в мережі Інтернет.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки пропустив його з поважних причин у зв'язку з тим, що не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції і тривалий час знаходився на лікуванні в ГО ЦДСПР «Перемога» з приводу наркотичної залежності.

Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник адвокат Крамаренко К.С. підтримали вимоги апеляційної скарги і просили поновити строк на оскарження постанови суду, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому ОСОБА_2 також посилався на те, що обране йому стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом є занадто суворим, оскільки він в майбутньому планував працевлаштуватися на роботу пов'язану з керуванням транспортним засобом.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, в своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_2 вказує на те, що не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду, оскільки не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції і тривалий час знаходився на лікуванні в ГО ЦДСПР «Перемога» з приводу наркотичної залежності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 дізнався про наявність постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності 26.01.2018 року.

В матеріалах справи є в наявності постанова судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.02.2018 року, з якої вбачається, що матері ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було повернуто подану нею апеляційну скаргу на постанову суду у зв'язку з тим, що скаргу було подано особою, яка не мала на це право.

Відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій України» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту довідки, яку видано директором ГО ЦДСПР «Перемога» ОСОБА_7 від 22.04.2018р. вбачається, що ОСОБА_2 з 21.11.2017 року по 22.04.2018 року знаходився в центрі духовної та соціально-психологічної реабілітації «Перемога» та проходив курс відновлення особистості.

Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, з метою забезпечення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, вважаю за необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП у суді першої інстанції, однак не завився в судове засідання у зв'язку з тим, що перебував на лікуванні в ГО ЦДСПР «Перемога» з приводу наркотичної залежності та просив перенести розгляд справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов'язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов'язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, будучи обізнаним про те, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області на розгляді знаходиться справа про притягнення його до адміністративної відповідальності, виїхав за межі Івано-Франківська до ГО ЦДСПР «Перемога», в якому на протязі п'яти місяців проходив курс відновлення особистості. Приймаючи до уваги, що проходження вказаного курсу носить добровільний характер, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 мав право самостійно визначити час та тривалість проходження вказаного курсу, що свідчить про те, що він свідомо, без поважних причин, не з'явився в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути таким чином розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані йому процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 219434 від 01.10.2017 про адміністративне правопорушення; висновком щодо результатів медичного огляду від 01.10.2017 року.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №219434 від 01.10.2017 року, ОСОБА_2 01 жовтня 2017 року о 16 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Целевича керував автомобілем Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку проводився в лікаря нарколога в Івано-Франківському ОНД за адресою Млинарська 2, висновок №740.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Івано-Франківську старшим лейтенантом поліції Зіняком А.С., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено без зазначення конкретного місця вчинення такого порушення, у ньому відсутні будь-які пояснення апелянта по суті порушення та некоректно вказано місце проживання свідків, оскільки вказані недоліки протоколу не впливають на правильність висновків суду про доведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував проти того, що дійсно 01.10.2017 року керував транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння і погоджується з висновком щодо результатів медичного огляду, однак вважав, що суд безпідставно розглянув справу без його участі.

Відповідно до вимог п.2.9а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.266 ч.2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Зі змісту п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.10 2017 року, встановлено, що на час медичного огляду ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп'яніння бупренорфіном і амфетаміном.

Таким чином, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не встановлені дані, які свідчать про те, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції і закриття провадження.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя О.П. Васильєв