АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом не з'ясовано усіх обставин вчиненого правопорушення, не надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах та якими не доводиться її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Зазначає, що вона не мала обов'язку ознайомлювати з посадовою інструкцією ОСОБА_2, який був прийнятий на роботу двірником 08.09.2014 року, оскільки на посаду директора школи її призначено лише 01.09.2017 року.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Одночасно подала клопотання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, який відбувся без її участі, зі змістом оскаржуваної постанови захисник ознайомився лише 01.12.2017 року, після чого звернувся зі скаргою до суду.

З огляду на те, що судове засідання відбулося за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, і матеріали справи не містять доказів того, що вона була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, та не спростовують тієї обставини, що про прийняте судом рішення їй стало відомо лише 28.02.2018 року, після ознайомлення захисника з матеріалами справи, про що свідчить відповідна розписка (а.с.49), суд задовольняє клопотання апелянта та поновлює ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_1 визнано винуватою в тому, що вона, будучи директором Спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 м. Києва, в порушення ст.29 КЗпП України, до початку роботи за трудовим договором не ознайомила ОСОБА_2 із посадовою інструкцією двірника №16 та Правилами внутрішнього трудового розпорядку під розписку.

Крім цього, ОСОБА_1, в порушення вимог п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок і вкладишів в до них, не вела особові картки форми П-2 на працівників та не ознайомлювала працівників під розписку із кожним записом, що заноситься до трудових книжок і вкладишів до них на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення, актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-151/1197, наказом про призначення ОСОБА_1 на посаду директора СШ №71 м. Києва №1117-к, наказом про призначення ОСОБА_1 на посаду директора спеціалізованої школи №71 м. Києва №605к, наказом про прийняття на роботу ОСОБА_2 №141, посадової інструкцією №16 двірника школи №71 м. Києва, правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників школи №71 Солом'янського району м. Києва.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що вона, як директор школи, не мала обов'язку ознайомлювати з посадовою інструкцією ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Спеціалізованої школи №71 міста Києва було прийнято 12.01.2007 року.

Згідно з наказом директора СШ №71 м. Києва №141 від 02.09.2014 року ОСОБА_2 прийнято на роботу двірником цієї школи з 08.09.2014 року.

При цьому, ОСОБА_1 призначено на посаду директора СШ №71 м. Києва наказом начальника Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №1117-к лише з 01.09.2017 року.

За таких обставин, на час прийняття ОСОБА_2 на посаду двірника, ОСОБА_3 не працювала директором СШ №71 м. Києва, а тому не може нести відповідальність за те, що вона в порушення ст.29 КЗпП України, до початку роботи за трудовим договором не ознайомила ОСОБА_2 із посадовою інструкцією двірника №16 та Правилами внутрішнього трудового розпорядку під розписку.

Щодо висновку суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок і вкладишів до них, а саме того, що вона, будучи директором СШ №71, не вела особові картки форми П-2 на працівників та не ознайомлювала працівників під розписку із кожним записом, що заноситься до трудових книжок і вкладишів до них на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, суд апеляційної інстанції вважає його обґрунтованим та таким, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_3 суду не надано переконливих доказів на спростування такого висновку.

Разом із цим, з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, а саме того, що вчиненим правопорушенням не завдано шкоди трудовим правам працівників школи, даних про особу, яка згідно з матеріалами справи раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про його малозначність, що згідно ст.22 КУпАП є підставою для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., - змінити.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, обмежитись усним зауваженням.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз