АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 13.08.2017 року приблизно о 15 год. 30 хв. по вул. Здолбунівська, 33а в м. Києві, ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Форд Ескорт» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, координації, рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим та невмотивованим ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.

Апелянт заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення та вважає, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Так, при розгляді справи судом не взято до уваги що працівниками поліції не надано достовірної інформації про порядок та строки обстеження і виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного чи наркотичного сп'яніння, неправомірно повідомивши про можливість проходження такого огляду самостійно протягом доби за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6, через що ОСОБА_3 пройшов медичним огляд у лікаря нарколога на стан наркотичного сп'яніння з порушення двох годинного терміну на проходження такого огляду.

Отож, апелянт вважає, що його ОСОБА_3 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, бо вимоги п.п. 2.5 ПДР України він не порушував, що підтверджується Висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп'яніння, через що просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови від 23 жовтня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду, суд в постанові не вказав.

Посилання суду на пояснення свідків є голослівним, оскільки суд навіть не вказав їх прізвищ, не враховуючи ту обставину, що ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як пояснив в апеляційному засіданні ОСОБА_3, та це і нічим не спростовано, відмовляючись від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння та погоджуючись його самостійно пройти пізніше, громадянин ОСОБА_3 мотивував це тим, що на той момент їхав до своєї матері, у якої раптово погіршився стан здоров'я і їй необхідно було забезпечити своєчасне надання кваліфікованої медичної допомоги. При цьому, працівники поліції повідомили йому що огляд на стан наркотичного сп'яніння він може пройти самостійно протягом доби за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_3 надав до апеляційного суду довідку від13 серпня 2017 року про те що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5 була на амбулаторному прийомі з приводу загострення гіпертонічної хвороби III ст., ризик 3 (високий), ускладнений гіпертонічний криз.

З пояснень ОСОБА_3 можна зробити висновок, що він діяв в умовах крайньої необхідності, що передбачено ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, встановлено, що ОСОБА_3 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння для відвернення настання більш тяжких наслідків, що стосується життя та здоров'я людини з метою мінімізації впливу на ОСОБА_5 гострого різкого болю та своєчасного надання медичної допомоги. А тому, слід вказати, що ОСОБА_3, усунув більш значну шкоду шляхом відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння та пройшовши його пізніше за самозверненням. Тобто діяв ОСОБА_3 у стані крайньої необхідності і за даних обставин небезпека для здоров'я ОСОБА_5 не могла бути усунута іншим способом.

До того ж, в порушення норм законодавства, працівники поліції не надали ОСОБА_3 достовірної інформації про порядок та строки обстеження і виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного чи наркотичного сп'яніння, неправомірно повідомивши про можливість проходження такого огляду самостійно протягом доби. Через що, ОСОБА_3 13 серпня 2017 року о 22 год. 20 хв. звернувся до лікарні та пройшов огляд на стан наркотичного сп'яніння, за результатами якого надано Висновок щодо результатів медичного огляду з якого вбачається, що у громадянина ОСОБА_3 ознак наркотичного сп'яніння не виявлено.

Вказаний висновок було перевірено апеляційним порядком, шляхом направлення до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» лист-запит про надання підтвердження щодо проходження медичного огляду з наданням результатів лабораторних досліджень, на що до апеляційного суду було надіслано акт медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння та результати лабораторних досліджень з яких встановлено, що будь-яких наркотичних речовин в організмі ОСОБА_3 не виявлено.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття та невмотивованого, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/2902/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Колесник О.М.