ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Дмитро Олександрович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 -

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2018 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Для розгляду цієї справи автоматизованою системою документообігу суду визначений суддя Демочко Д.О.

Ознайомившись зі справою про адміністративне правопорушення, вважаю необхідним заявити самовідвід по даній справі за таких підстав.

Так, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до наказу №2-К від 01.04.2009 року, призначено на посаду головного спеціаліста з інформаційних технологій Першотравневого районного суду Донецької області з 01 квітня 2009 року до 28 липня 2009 року тимчасово на період перебування на лікарняному головного спеціаліста з інформаційних технологій ОСОБА_2, якого в подальшому було переведено на посаду помічника судді Першотравневого районного суду Донецької області Скудіна В.Є.

Згідно ч.1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України за № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2; 4; 7 та 11 до Конвенції» передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.66 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Мироненко і ОСОБА_2 проти України" наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У відповідності до п.70 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини у цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких звязків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є законність.

Як вбачається зі ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтями 7 та 246 КУпАП передбачається: «Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності», «Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається цим Кодексом та іншими законами України».

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Враховуючи вищевикладене, суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала самовідвід судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, слід застосувати аналогію права.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1, перебував тривалий час посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій Першотравневого районного суду Донецької області, і згодом на посаді помічника судді Першотравневого районного суду Донецької області, також згідно норми п. 3 ч.1 ст. 34 КПК, яку застосовую як аналогію права,з метою виключення сумнівів в безсторонності та неупередженості судді, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід по даній адміністративній справі.

Керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст.129 Конституції України, ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.7,246 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Заявити по справі про адміністративне правопорушення №241/320/18 (провадження 3/241/92/2018) відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст172-6 КУпАП самовідвід.

Повернути справу до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.О. Демочко