П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2018 Справа №607/1990/18

Тернопільського міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

прокурора Штурма Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі матеріали, які надійшли із Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4

вул. Я.Сеньківського, 13 Тернопільського району Тернопільської

області, зареєстрований за адресою

м. Тернопіль вул. ОСОБА_2Орлика, 5/22

Ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Управлінням захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України направлено в суд матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається із протоколу №0900015 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, ОСОБА_1, працюючи на посаді судді-секретаря судової палати Апеляційного суду Тернопільської області, будучи згідно підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, а також відповідно до ст. 1, ст. 45 та ч. 2 ст. 52 Закону субєктом декларування, після отримання доходу у вигляді вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою на суму 92 757,25 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2016 року, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, без поважних причин, в установлений законом термін, тобто за період з часу з 20.12.2016 року по 29.12.2016 року, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав, посилаючись на те, що він не є субєктом даного правопорушення, оскільки судді, які звільняються з підстав, визначених ч.5 ст.126 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Просить провадження в даній адміністративній справі закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Штурма Н.В. вказала на достатність підстав та доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував на посаді судді Апеляційного суду Тернопільської області 04 січня 1993 року.

Рішенням вищої ради юстиції №3100/15-16 від 08.12.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Тернопільської області у звязку із поданням заяви про відставку.

Згідно із наказом голови апеляційного суду Тернопільської області №264-К від 16.12.2016 року ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду 16 грудня 2016 року в звязку із звільненням з посади судді у відставку.

Як вбачається із інформації викладеній в листі голови Апеляційного суду Тернопільської області №193/18 від 12.01.2018 року, розрахункового листа за грудень 2016 року та інформації щодо дати проведення повного розрахунку при звільненні судді Козака І.О., сума отриманих коштів ОСОБА_1 на картковий рахунок при звільненні (за мінусом відрахувань) становить 92 757,25 грн., які перераховано відповідно до даних платіжного доручення №761 від 19.12.2016 р.

Зазначені обставини підтверджено розрахунковим листом за грудень 2016 року щодо ОСОБА_1 (а.с.20), а також витягом з відомості №86 на виплату розрахункових за грудень 2016 року.

Згідно із частиною 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як вбачається із відомостей, які вказані у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_1, 28.10.2016 р. було подано щорічну декларацію за 2016 рік (в тому числі виправлену), 16.12.2016 подано декларацію перед звільненням.

У декларацію, яка була подана ОСОБА_1 16 грудня 2016 року були включені суми спірної вихідної допомоги у розмірі 92 757,25 гривень, які було зараховано на картку ОСОБА_1 19 грудня 2016 року. Крім цього, зазначена спірна сума також була відображена ОСОБА_1 у декларації, яку він подав у 2017 році за 2016 календарний рік.

Таким чином, ОСОБА_1 вказуючи у декларації після свого звільнення, яку подав 16.12.2016 року, загальну суму отриманого доходу, в тому числі і того, який перевищує поріг у 50 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2016 року, повідомив НАЗК про сукупний грошовий дохід, у який була включена сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 92 757,25 гривень.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 виконав приписи частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Системний аналіз вжитого в ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст.36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема із положень Закону України «Про державну службу» (ст..83), Закону України «Про статус народного депутата» (ст..4), тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом із тим, із цього правила є винятки.

Так, Закон України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення зазначеного Закону повністю кореспондують зі ст..126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття.

Зокрема, відповідно до ч. 7 ст. 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним.

Частина шоста ст.126 Конституції України зазначає, що підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров»я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3)вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обовязками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обовязку підтвердити законність джерела походження майна.

Крім цього, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом згідно із ст. 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є саме припинення повноважень судді. Звільнення судді з підстав, передбачених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті вищезазначених норм Конституції та Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1, тобто суддя, який звільнився з підстав визначених ч.6 ст.126 Конституції України, внаслідок подання ним заяви про відставку, не може бути субєктом в розумінні ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Також суд вважає, що у матеріалах справи не міститься доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 вини у формі прямого чи не прямого умислу за неповідомлення про суттєві зміни у своєму майновому стані НАЗК. Більше того, дії ОСОБА_1 свідчать про відображення ним спірної суми вихідної допомоги судді у декларації, яка була подана ним у день свого звільнення, тобто 16 грудня 2016 року та у подальшому у 2017 році у декларації за 2016 рік.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що в силу вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП при розгляді даної справи, за якою адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення. але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення № 0900015 від 26.01.2018 року, складеного оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області Департаменту захисту економіки національної поліції України, датою виявлення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, у ньому зазначено 26.01.2018, тобто день складання адміністративного протоколу (а.с.7).

Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що ще 18 травня 2017 року за №3713/17 головою апеляційного суду Тернопільської області на адресу Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки національної поліції України було направлено інформацію про отримані ОСОБА_1 доходи протягом 2016 року, у тому числі вихідної допомоги судді у звязку з відставкою на суму 92 757,25 грн., після його звільнення.

В силу вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що матеріалами адміністративної справи не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, тому вважаю, що адміністративне провадження відносно нього підлягає закриттю на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. 172-6, 247, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1, закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяОСОБА_3