Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю секретаря Гладкого В.В., захисників особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокатів Матвіїва В.М., Хомича Р.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2017 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 30 липня 2017 року о 21 год. 45 хв., в м. Луцьку по проспекту Василя Мойсея, 8, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем марки "MERCEDES-BENZ G 63 AMG" д.р.н.з.НОМЕР_1, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на те, що суд, розглядаючи справу, допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, у судовому засіданні 27.09.2017 експерт - лікар ОСОБА_4, який 30.07.2017 проводив його медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, дав об'єктивний висновок, що на момент зупинки транспортного засобу (30.07.2017 приблизно о 21 год. 40 хв.) ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Незважаючи на це, суд визнав його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Тому оскаржувана постанова судді не відповідає критеріям вмотивованості та обґрунтованості. Суд безпідставно розцінив його пояснення в судовому засіданні як часткове визнання своєї вини, оскільки стверджений ним факт вживання слабоалкогольних напоїв перед керуванням автомобілем не відноситься до поняття «стан алкогольного сп'яніння». Стан цього сп'яніння був зафіксований працівниками поліції на рівні похибки алкотестеру (0, 23%о) і може свідчити про те, що ОСОБА_3 на момент зупинки транспортного засобу не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Вважає також, що висновок від 30.07.2017 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння (далі Висновок) не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного …. сп'яніння, а тому є недійсним. Зокрема, даний Висновок ґрунтується на акті медичного огляду № 2246 від 30.07.2017, який не міг бути складений о 22 год. 25 хв., оскільки у п.18 акту зазначено, що обстеження алкотестером проводилось о 22 год. 30 хв. та о 22 год. 50 хв. Не можна проводити обстеження після складання акту - це має відбуватися в процесі. Також у Висновку має бути зазначено повністю прізвище, ім'я та по-батькові лікаря, який здійснює огляд, натомість зазначено лише прізвище та ініціали лікаря. Йому як особі, щодо якої проводився огляд, всупереч вимогам закону, не було вручено примірника Висновку. Крім того, просить звернути увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтував постанову неналежними доказами та частково сам сформулював об'єктивну сторону правопорушення, що неприпустимо. Зокрема, суд безпідставно взяв до уваги рапорт працівника поліції, про нібито виявлені ним ознаки алкогольного сп'яніння у ОСОБА_3 (тремтіння рук, нечітка хода та мовлення), які були спростовані у судовому засіданні лікарем - наркологом ОСОБА_4. Натомість у постанові, суд перерахував ознаки сп'яніння, які не були вказані ні в рапорті поліцейського, ні в документам медичного закладу. Просить врахувати також, що лікар-нарколог ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції з упевненістю сказав, що ОСОБА_3 на момент зупинки транспортного засобу не перебував у стані алкогольного сп'яніння, оскільки показник 0,1 %о є фізіологічним показником.

Заслухавши пояснення захисників, які підтримували апеляційну скаргу та просили закрити провадження у справі, пояснення свідка, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння і що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення лікаря, який проводив його медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, є слушними.

Так, лікар ОСОБА_4, який проводив медичний огляд ОСОБА_3 з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння пояснив, що на момент проведення ним огляду візуальні ознаки сп'яніння (тремтіння пальців рук, нечітка хода) у ОСОБА_3 були відсутні. На час зупинки поліцейськими ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного сп'яніння, так як двічі продувався алкотестер. Під час дослідження було виявлено 0,23 проміле, а через 20 хвилин - 0,29 проміле. В даному випадку швидкість наростання становила 0,06 проміле. Швидкість наростання для кожної людини є стабільною. Таким чином, маючи час зупинки працівниками поліції ОСОБА_3 21 год. 45 хв. можна зазначити, що він в стані алкогольного сп'яніння не перебував.

Показання даного свідка знайшли своє об'єктивне підтвердження і у акті судово-наркологічної експертизи №661 від 18.12.2017. Відповідно до даного акту, 30.07.2017 ОСОБА_3 з 22 год. 25 хв. до 22 год. 55 хв. був проведений медичний огляд на стан сп'яніння. За результатами огляду був встановлений висновок: алкогольне сп'яніння.

В процесі проведення медичного огляду ОСОБА_3 двічі проводилось вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі спеціальним технічним засобом: 30.07.2017 о 22 год. 30 хв. (вміст становив 0,23 проміле) та о 22 год. 50 хв. (вміст становив 0.29 проміле).

В процесі дослідження було встановлено, що медичний огляд у ВОНД розпочато через 45 хв. після зупинки транспортного засобу, та 50 хв. до першого вимірювання повітря, що видихається спеціальним технічним засобом. В день проведення огляду ОСОБА_3 випив 0,3 л пива о 20 год.. Маса тіла ОСОБА_3 складає 81 кг. Отже, встановлено, що підекспертний 30.07.2017 приблизно о 20 год. Випив 300 мл пива, що складає в перерахунку на чистий алкоголь приблизно 15 гр., а час від останнього вживання алкоголю до зупинки працівниками поліції становив 1 год. 40 хв., тобто 1.67 год.

В процесі дослідження було задіяно формулу Відмарка. За результатами підрахунків за вказаною формулою було встановлено, що на час зупинки працівниками поліції 30.07.2017 о 21 год. 45 хв. вміст етилового спирту в крові ОСОБА_3 становив 0,05 проміле, що вкладається в межі вмісту ендогенного (фізіологічного) алкоголю в крові.

Отже, ОСОБА_3 30.07.2017 о 21 год. 45 хв. в стані алкогольного сп'яніння не перебував.

Поняття «вживання алкоголю» та «стан алкогольного сп'яніння» є поняттями не завжди однаковими, так як «стан алкогольного сп'яніння» залежить не тільки від «вживання алкоголю», а і від багатьох інших факторів (стать, вік, індивідуальні особливості організму, наявність супутніх захворювань, якості випитого напою і його міцності, часу, протягом якого було прийнято певну дозу алкоголю, фізичного, психічного тану людини та інше), а певні концентрації алкоголю в організмі, є недостатніми, щоб викликати симптоматику алкогольного сп'яніння.

Наведеними доказами в їх сукупності повністю спростовуються докази провини ОСОБА_3, покладені в основу оскаржуваної постанови щодо нього.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

За наведених обставин, враховуючи пояснення свідка ОСОБА_4 та акт судово-наркологічної експертизи, місцевий суд безпідставно не врахував пояснення даного свідка та передчасно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні фактичні, належні та допустимі докази керування ОСОБА_3 транспортним засобом 30.07.2017 о 21 год. 45 хв. в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 247 КУпАП визначено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

А тому, з врахуванням наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_3 - скасувати, ухваливши нову постанову, якою закрити провадження у справі щодо ОСОБА_3 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.П. Денісов