Справа № 358/1607/17 Головуючий у І інстанції Корбут В. М.
Провадження № 33/780/138/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк О. В.
Категорія 251 16.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю правопорушника ОСОБА_2, прокурорів Безгинського Ю.С. та Лавренюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури на постанову судді Богуславського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Богуславського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, пенсіонера, депутата Богуславської міської ради Київської області сьомого скликання,-

звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв'язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, з винесенням усного зауваження;

провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 1726 КУпАП - закрите.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, будучи депутатом Богуславської міської ради Київської області та являючись особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, будучи суб'єктом декларування відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин 30.05.2017 подав щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 1726 КУпАП.

Звільняючи від адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у зв'язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на те, що йому не була роз'яснена процедура подачі електронної декларації з використанням електронно-цифрового підпису, вказана процедура є складною та потребує високого рівня володіння комп'ютерною технікою, а також те, що від вчинення ним даного правопорушення не настало істотних негативних наслідків.

В апеляційній скарзі прокурор просив постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. В обґрунтування вимог поданої скарги апелянт зазначив, що суддя місцевого суду звільняючи ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння не врахував принципу невідворотності відповідальності за вчинення адміністративних корупційних правопорушень. Окрім цього вказав, що визнавши вищевказане правопорушення малозначним, виходячи із пояснень ОСОБА_2 та відсутності негативних наслідків, місцевий суд не взяв до уваги, що для складу корупційного правопорушення, наявність наслідків, чи ознак суспільної небезпечності не є необхідним. Крім того, з огляду на характер вчиненого правопорушення, а також ступінь вини ОСОБА_2, з врахуванням мети адміністративного стягнення, застосування до останнього положень ст. 22 КУпАП є неприпустимим.

Вислухавши пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги прокурора вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді місцевого суду без зміни;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи питання про прийнятність апеляційної скарги прокурора суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП. За змістом цих норм закону прокурор має право оскаржити постанову у справах про адміністративне правопорушення при накладенні стягнень, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Поряд із цим, судом враховується те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП. Відповідно до Глави 13-А КУпАП адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1726 КУпАП відноситься до адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією. Частиною першою ст. 250 КУпАП визначені права прокурора при розгляді справ про адміністративні правопорушення. Цією нормою закону прокурору надане право оскаржувати постанову у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином існує неузгодженість положень ч.1 ст.250 та ч.2 ст.294 КУпАП в частині права прокурора на апеляційне оскарження. При вирішенні цієї неузгодженості суд вважає за необхідне виходити із процесуального статусу прокурора у справах про адміністративні корупційні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 250 КУпАП, участь прокурора у розгляді справ про корупційні адміністративні правопорушення є обов'язковою. Аналіз цієї норми закону у поєднанні із положеннями ч.1 ст. 250 КУпАП, якою визначені права прокурора при розгляді справ про адміністративні корупційні правопорушення дає підстави стверджувати те, що прокурор при розгляді справ даної категорії користується правами сторони. Частиною першою ст. 129 Конституції України визначені основні засади судочинства. Відповідно до цієї норми закону основними засадами судочинства, серед інших, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п.1), змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (п.3), забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п.8). Аналіз цих правових норм у їх поєднанні та взаємозв'язку, дає підстави стверджувати те, що прокурор, як сторона судового процесу, має такий же об'єм прав, як і інша сторона в тому числі і щодо надання доказів, доведення своєї правової позиці в тому числі і у суді апеляційної інстанції. Це указує на те, що прокурор має право на подачу апеляційної скарги у справі про адміністративні корупційні правопорушення. У зв'язку із викладеним, суд вважає за необхідне допустити апеляційну скаргу прокурора до розгляду і розглянути її по суті.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість та незаконність постанови судді місцевого суду, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 є депутатом Богуславської міської ради. У відповідності до п. «б» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» депутати місцевих рад є суб'єктами на яких поширюється цей Закон. За змістом ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» депутати місцевих рад нарівні із іншими суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати декларацію за минулий рік шляхом розміщення її на офіційному веб-сайті НАЗК. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017 № 1975-VII внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», а саме Розділ XIII «Прикінцевих положень» доповнено пунктом 5-1 , яким особам, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше було продовжено строк подання щорічної декларації до 01 травня 2017 року.

У ході розгляду справи у суді було встановлено те, що ОСОБА_2 подав декларацію 30 травня 2017 року, тобто із порушенням граничних строків подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що з об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП утворює склад цього правопорушення. З такими висновками погодився і ОСОБА_2 як у ході провадження у суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду.

Окрім цього, щодо висновків судді місцевого суду про малозначність вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, Апеляційний суд вважає їх твкими, які не ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Так, з об'єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1726 КУпАП полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, тобто із порушенням граничного терміну, встановленого ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Як вбачається із постанови місцевого суду, суддя, в основу висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_2 правопорушення поклав дані, що характеризують його особу, зокрема похилий вік останнього та низький рівень володіння комп'ютерною технікою, а також те, що ОСОБА_2 неодноразово намагався подати декларацію. Апеляційний суд звертає увагу на те, що характеристика особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інші обставини, що відповідно до закону є правовими підставами для пом'якшення стягнення або звільнення від адміністративної відповідальності, не мають значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності правопорушення. Наведені суддею місцевого суду обставини, фактично можуть впливати на вирішення питання про поважність причин пропуску подачі декларації, однак будь-яким чином не впливають на встановлення малозначності правопорушення, оскільки знаходяться поза межами об'єктивних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП.

Суд вважає також те, що наведені суддею місцевого суду причини несвоєчасного подання декларації неможливо визнати поважними, оскільки вимоги Закону України «Про запобігання корупції» є обов'язковими для виконання ОСОБА_2, незалежно від рівня володіння ним комп'ютерною технікою.

Окрім того, суд вважає, що у ОСОБА_2 було достатньо часу для вчинення дій, необхідних для подачі декларації, навіть незважаючи на низький рівень володіння комп'ютерною технікою.

Поряд із цим, Апеляційний суд зважає також і на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1726 КУпАП, має формальний склад, тобто факт вчинення правопорушення, яке для даного складу полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, автоматично свідчить про настання шкідливих наслідків та виключають можливість визнання таких правопорушень малозначними. Наведене, на думку Апеляційного суду, виключає можливість визнання даного правопорушення малозначним.

Окрім цього, висновки судді місцевого суду про те, що ОСОБА_2 неодноразово намагався подати декларацію на веб-сайті НАЗК, спростовуються наявною у матеріалах справи роздруківкою сесії користувача на відповідному інтернет-ресурсі (а.с. 15), відповідно до якої ОСОБА_2 30.05.2017, у період часу з 17:23 до 18:10, заповнив декларацію та подав її у встановленому порядку.

Оскільки на момент розгляду справи у Апеляційному суді строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП, закінчилися, провадження у справі підлягає закриттю.

Зважаючи на викладене, постанова судді Богуславського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню із прийняттям у даній справі нової постанови про визнання винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП із закриттям провадження у справі, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.7 ст.247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Постанову судді Богуславського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти у даній справі нову постанову.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 1726 КУпАП закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ О.В. Ігнатюк