Справа № 263/1523/18
Провадження № 3/263/709/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Лапоног Т.Г., за участю: прокрора ОСОБА_2, особи, що склала протокол ОСОБА_3, особи, що притягаєтья до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, розглянувши адміністративну справу, що надійшла від Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 2 ст. 172 6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, обіймаючи посаду спеціаліста 1 категорії відділу впровадження інформаційних систем і технологій Департаменту інформаційних технологій Маріупольської міської ради Донецької області, відповідно до п.в п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією. На підставі ст. 52 Закону України Про запобігання корупції, у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Натомість ОСОБА_4 26.06.2017 року придбала квартиру, вартість якої складає 190000 гривень та у строк по 06.07.2017 року в неї виник обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані. Проте, опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що станом на 29.01.2018 року ОСОБА_4 несвоєчасно подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, а саме 17.08.2017 року, тобто в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Тютюн І.М. підтримав позицію, яка викладена в протоколі про адміністративні правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_4В.у судовому засіданні заперечувала проти притягнення її до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що в її діях немає складу адміністративного правопорушення бо у неї не було умислу приховати факт придбання квартири і вчинити корупційне правопорушення, відомості про зміни у своєму майновому стані до декларації вона внесла самостійно 17.08.2017 року. Також зазначила, що вона вважала, що подати відомості, щодо зміни у майновому стані потрібно протягом 60-90 днів. Крім того зазначила, що в цей час вона проходила курс лікування з метою завагітніти, приймала велику кількість ліків та перебувала у депресивному стані.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 обіймаючи посаду спеціаліста 1 категорії відділу впровадження інформаційних систем і технологій Департаменту інформаційних технологій Маріупольської міської ради Донецької області, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ст.46 вказаного закону, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого Міністерством юстиції України від 15.07.2016 року за №958/29088 (із змінами та доповненнями) на сайті Національного агентства запобігання корупції декларації за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в якій не внесла відомості про покращення майнового стану, а саме не вказала квартиру АДРЕСА_1, яка перебувала в її власності чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була впевнена що строк внесення змін до декларації складає 60-90 днів з дати покращення її майнового стану, тому і внесла зміни 17.08.2017 року самостійно, що вказує на той факт, що умисла на приховування покращення майнового стану у ОСОБА_4 не було. Такі ж самі пояснення ОСОБА_4 надавала раніше.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що його дружина ОСОБА_4 з травня 2017 року по вересень 2017 року знаходилась на плановому лікуванні в рамках підготовки одного з заходів штучного запліднення, яке негативно відображалось на її фізичному, душевному, та психо-емоційному стані. Вона постійно знаходилась у депресії, в звязку з тим, що курс лікування передбачував приймання ліків побічна дія яких передбачає погіршення емоційного стану хворого.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з ОСОБА_4 в відділу адміністрування інформаційних систем Департаменту інформаційних систем Маріупольської міської ради. ОСОБА_7 також пояснила, що 2017 року на передодні подачі декларації фахівці Маріупольської міської ради проводили лекції на предмет того як потрібно заповнювати декларації, але вони не розяснили в який термін потрібно вносити зміни до декларації в разі покращення майнового стану декларанта.

Як вбачається з медичних документів, що були надані ОСОБА_4, в період з 23.11.2016 року по 13.10.2017 року ОСОБА_4 проходила лікування в рамках підготовки одного з заходів штучного запліднення. Лікування у денному стаціонарі, вона повинна була поєднувати з основним місцем роботи, що негативно впливало на її фізичний, емоційний та психологічний стан.

В період з 26.06.2017 року по 17.08.2017 року ОСОБА_4 проходила більш ретельне лікування в рамках підготовки заходу штучного запліднення в медичних закладах «Адастра», та «Здоровя плюс», яке підтверджується медичними документами та систематично вживала лікарські препарати.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст.9 КупАП.

Згідно з вказаною нормою адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) Конституційний суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до положень статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КупАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень Закону України Про запобігання корупції, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КупАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі про призначення судом більш мякого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, крім того, суд враховує що відомості про зміну в майновому стані, а саме його покращення, ОСОБА_4 подала без стороннього втручання, до того, як було проведено перевірку і встановлено невідповідність. Крім того, суд враховує, що в період, коли ОСОБА_4 повинна була внести відомості про зміну майнового стану, вона проходила курс лікування від безпліддя, приймала лікарські препарати. Суд також враховує показання свідків, які пояснили, що ОСОБА_4 перебувала у пригніченому моральному стані, фактично знаходилась у депресивному стані і всі її думки були направлені на отримання результату від медичного курсу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_4 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 відсутня субєктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов'язковому закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КупАП, положеннями Закону України Про запобігання корупції, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Шевченко О.А.