Справа № 349/19/18
Провадження № 33/779/94/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, громадянина України, українця, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову суду скасувати як незаконну та необгрунтовану, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою. Так, апелянт вказує, що в протоколі зазначено, що 24.12.2017 року о 01-14 год. по вул. Галицькій 120, в м. Рогатин Івано-Франківської області, він керував транспортним засобом марки SSANGYONG державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Вказує, що в оскаржуваній постанові вказано, що 24.12.2017 року інспектором Рогатинського ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 23.04.2017 року о 00 год. 45 хв. в м. Рогатин, по вул. Галицькій 120, Івано-Франківської області, він керував транспортним засобом марки SSANGYONG державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, де також вказано, що огляд на стан сп'яніння проводився із застосуванням технічного пристрою «Драгер», результат тесту - 1,22 промілє та зазначено, що він в судовому засіданні визнав свою вину. Виходячи з наведеного, на думку апелянта, постанова судді не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не наведені фактичні обставини справи. В своїй апеляційній скарзі апелянт стверджує, що 23.12.2017 року, він разом із ОСОБА_5 повертався додому, керуючи вказаним вище автомобілем, після здійснення маневру обгону вантажного автомобіля, його зупинили працівники поліції та повідомили, що він порушив ПДР України, а саме перетнув суцільну лінію, та стверджували, що від нього чути запах алкоголю. Апелянт вказує, що він погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки, будучи впевненим, що він не вживав алкоголю, після чого він двічі дув в трубку технічного приладу «Драгер», де на його екрані показувало, що він не перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Проте, після того, як другий працівник поліції привів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то інспектор Оленчик В.Д. сказав їм, що технічний пристрій «Драгер» показав результат тесту - 1,22 промілє, після чого під диктовку працівники поліції написали пояснення, одне з яких на спеціально заготовленому працівниками поліції бланку. Апелянт стверджує, що він не був згідний з такими результатами огляду, та просив працівників поліції пройти огляд в медичному закладі, проте йому відмовили, пояснивши, що немає сумнівів щодо показника приладу «Драгер». Стосовно пояснень, які апелянт написав у протоколі про адміністративне правопорушення, то такий їх зміст він написав на вимогу працівників поліції, в той час як він, особисто, хотів написати, що спиртного не вживав, з результатами освідчення не згідний, проте йому не дозволили працівники поліції. Вказує, що в судовому засіданні неодноразово просив допитати свідків та ОСОБА_5, що був разом з ним того дня. Вважає, що працівники поліції порушили вимоги ст. 266 КУпАП, що свідчить про недійсність, складеного ними протоколу про адміністративне правопорушення. Посилається також на те, що свідки прибули на місце його зупинки на прохання працівників поліції, які, як йому відомо, мають домовленість з працівниками поліції та постійно приїжджають на вимогу останніх. На всі ці факти апелянт посилався в суді першої інстанції, проте вони були залишені поза увагою суду.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 24 грудня 2017 року о 00 год. 45 хв. в м. Рогатині, по вул. Галицькій 120, керував автомобілем SSANG Yong Rexton RX 270XDI, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп'яніння водія ОСОБА_2 проводився із застосуванням приладу "Драгер", за що його було визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 7-8).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, його захиснику роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_2 заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_5, який був безпосереднім свідком події, яке задоволено.

ОСОБА_2 та його захисник повідомили, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи, тобто фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи можуть бути встановлені різними способами: опитуванням осіб, що володіють інформацією, яка має значення для справи (правопорушники, потерпілі, свідки, експерти); проведенням експертизи; освідчуванням тощо. Всі встановлені обставини фіксуються у відповідних процесуальних документах, а саме поясненнях, висновках, актах, протоколах.

В свою чергу, встановлення фактичних обставин справи, - це дії, що спрямовані на збирання доказів, які підтверджують або спростовують винуватість особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Вважаю, що судом першої інстанції були встановлені фактичні обставини справи, які викладені у постанові наступним чином: «ОСОБА_2 24.12. 2017 року о 00 год. 45 хв. в м. Рогатині, по вул. Галицькій 120, керував автомобілем SSANG Yong Rexton RX 270XDI, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп'яніння водія ОСОБА_2 проводився із застосуванням приладу "Драгер"» (а.п. 7).

Таким чином, вважаю, що доводи апелянта про те, що постанова судді не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не наведені фактичні обставини справи, є неспроможні, оскільки спростовуються наведеними вище доказами.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на різні дати та час вчинення адміністративного правопорушення, зокрема апелянтом вказано, що: «в протоколі зазначено, що 24.12.2017 року о 01 год. 14 хв.; в постанові зазначено що 23.04.2017 року близько 00 год. 45 хв.; в той час як подія відбулась 23.12.2017 року близько 00-45 год.», то вказані розбіжності у протоколі про адміністративне правопорушення щодо дати вчинення адміністративного правопорушення, є явною опискою органів поліції, що не впливає на інкриміноване ОСОБА_2 адміністративне правопорушення.

Так, під час судового засідання ОСОБА_2 та його захисник повідомили, що подія відбувалась в ніч з 23.12.2017 року на 24.12.2017 року. Вказані ж твердження підтвердив й свідок ОСОБА_5

Вказана дата, саме 24.12.2017 року, узгоджується й з іншими матеріалами провадження.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії БР №095664 датований інспектором Рогатинського ВП Оленчиним В.Д. 24.12.2017 року (а.п. 1); пояснення від свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відібрані також 24.12.2017 року (а.п. 3-4); на роздруківки результату тесту на стан алкогольного сп'яніння технічного засобу Drager міститься запрограмована цим приладом комп'ютерна дата - 24.12.2017 року (а.п. 2), тому сумнівів щодо дати вчинення ОСОБА_2 правопорушення саме 24.12.2017 року немає.

Стосовно розбіжностей у часі події, то в протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції фіксують саме час виявлення правопорушення, тобто в даному випадку цей час є «00-45 год.» (а.п. 1).

Між тим, проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу Drager та відібрання пояснень у свідків, відображають той час, коли ця подія відбувалось, зокрема роздруківка з приладу Drager містить час проведення «01-10 год.», пояснення свідків - «01-15 год.», що повністю узгоджуються між собою, з урахуванням необхідного працівнику поліції проміжку часу, в даному випадку від 5 до 25 хвилин, для проведення ними певної процесуальної дії.

Вказані розбіжності у часі, не є тими безумовними підставами для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недійсним, та в свою чергу для скасування постанови суду.

За таких обставин вважаю встановленою датою вчинення адміністративного правопорушення саме 24.12.2017 року о 00-45 год., тобто час зупинки транспортного засобу.

Щодо доводів апелянта про те, що пояснення свідків написані під диктовку працівників поліції, одне з яких міститься на спеціально заготовленому працівниками поліції бланку, то вказана обставина ніяким чином не впливає на відсутність в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому правопорушення, оскільки пояснення були прочитані свідками та ними ж підписані, про що є відповідний запис (а.п. 3-4).

Крім того, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно з Розділом ІІ п. 1 вказаної вище Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються, зокрема й письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності.

Вказані вимоги Інструкції працівниками поліції виконані, письмові пояснення свідків, були долучені.

Питання щодо конкретної форми складання пояснень свідків, Інструкцією не передбачено, тому вважаю належними та допустимими доказами по справі, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 пояснення як свідка ОСОБА_6, так й ОСОБА_7, оскільки вказані свідки засвідчили показник результату технічного засобу Drager, який дорівнювався 1,22 промілє, що узгоджується з результатом роздруківки вказаного приладу. Сумнівів щодо викладених в цих поясненнях фактів, немає.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності.

Стосовно наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, то також вважаю доведеним винуватість останнього у цьому епізоді обвинувачення, та правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що в ніч з 23.12.2017 року на 24.12.2017 року, він разом із ОСОБА_5 повертався додому, керуючи вказаним вище автомобілем, після здійснення маневру обгону вантажного автомобіля, його зупинили працівники поліції та повідомили, що він порушив ПДР України, а саме перетнув суцільну лінію, та стверджували, що від нього чути спиртним. Проте, він алкоголю не вживав. Він тричі продував алкотестер «Драгер»., який показував, що він був тверезий. Проте, після того, як другий працівник поліції привів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то інспектор Оленчик В.Д. сказав їм, що технічний пристрій «Драгер» показав результат тесту - 1,22 промілє, після чого, під диктовку працівники поліції, свідки написали пояснення. На його прохання пройти огляд в медичному закладі, працівники поліції відмовили. Вказує, що працівники поліції погрожували йому забрати автомобіль. Пояснення у протоколі написав під диктовку працівників поліції. Свою вину у судовому засіданні він не визнавав.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, він є другом ОСОБА_2 з дитинства. В ніч з 23.12.2017 року на 24.12.2017 року, він дійсно був в якості пасажира в автомобілі під керуванням ОСОБА_2, та їх зупинили працівники поліції з приводу нібито порушення ОСОБА_2 правил ПДР України. На вимогу працівників поліції ОСОБА_2 тричі проходив тест на приладі «Драгер». Стверджує, що ОСОБА_2 був тверезий. Підтверджує, що працівники поліції погрожували ОСОБА_2 забрати автомобіль.

Проте, суд критично відносить ся до вказаних пояснень як ОСОБА_2, так й свідка ОСОБА_5, який є зацікавленою особою, оскільки підтримує з ОСОБА_2 дружні стосунки з дитинства, та розцінює їх як такі, що надані з метою уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

Вважаю, що висновок судді щодо винуватості ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові суду доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №095664 від 24.12.2017 року(а.с. 1), з результатом тесту на алкогольне спяніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager» з показником 1,22% (промілє) (а.с. 2), з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 3, 4).

Вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, а також роздруківка показника тесту приладу «Drager» з результатом 1,22 % (промілє), містять особистий підпис ОСОБА_2 (а.п. 1-2).

Незважаючи на твердження апелянта з приводу незгоди з результатами тесту, матеріали справи не підтверджують вказаного факту.

Доводи апелянта про те, що йому було відмовлено працівниками поліції пройти огляд в медичному закладі, незважаючи на його прохання, не є слушними, оскільки ОСОБА_2 не засвідчив свою незгоду з показником приладу «Drager», а підписав роздруківку, засвідчивши у такий спосіб результат огляду, тому у працівників поліції не було підстав для направлення ОСОБА_2 до медичного закладу для проходження освідчення на стан сп'яніння.

В той же час, діючим законодавством, а саме ст. 266 КУпАП, не заборонено самостійного проходження водієм огляду на стан сп'яніння, у разі його не згоди з показником технічного засобу «Drager», в закладах охорони здоров'я, але не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Проте, ОСОБА_2 не надано доказів, на спростування вказаного вище результату огляду.

Вважаю огляд на стан сп'яніння ОСОБА_2 проведений працівниками поліції у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Наданими суду матеріалами, поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом марки «SSANGYONG» у стані алкогольного сп'яніння.

Оскільки, відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він під час судового засідання не визнав свою вини в інкримінованому йому правопорушенні, в той час як в постанові суду вказано, що «ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину визнав», не заслуговують на увагу, та розцінюються судом як спосіб захисту останнього.

Стосовно доводів апелянта про те, що зміст пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення він написав на вимогу працівників поліції, в той час як він, особисто, хотів написати, що спиртного не вживав, з результатами освідчення не згідний, проте йому не дозволили працівники поліції, не можливо прийняти до уваги, оскільки даних про те, що ОСОБА_2, за наявності зазначених ним обставин, подавав зауваження відносно складених органами поліції документів, відсутні.

Посилання апелянта на те, що свідки прибули на місце його зупинки на прохання працівників поліції, які, як йому відомо, мають домовленість з працівниками поліції та постійно приїжджають таким чином на вимогу останніх, не підтверджені жодними доказами, а відомостей на підтвердження звернення ОСОБА_2 до компетентних правоохоронних органів із скаргою на неправомірні дії поліцейських, апелянтом не надано.

В той же час, при складенні протоколу ОСОБА_2 роз'яснювалися його права і обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього (а.с. 1).

Відповідно, йому були відомі вказані вище права. Відомостей про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості ними скористатися, чи його у таких правах було обмежено, не встановлено.

Крім того, доводи апелянта про те, що працівники поліції погрожували йому, також не мають під собою підґрунтя, оскільки жодного звернення до компетентних органів за захистом своїх прав з цього приводу, останнім не надано.

Таким чином, перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дослідив всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставин, та й зі змістом обставин, що ставляться ОСОБА_2 у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Отже, за вказаних вище обставин вважаю, що у суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову останнього від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло