Провадження № 33/780/283/18 Доповідач у 2 інстанції Капічон О. М.
Категорія 429 12.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2018 року м. Київ

Суддя апеляційного суду Київської області Капічон О.М. за участю ОСОБА_2, уповноваженої особи Державної фіскальної служби України - Київської митниці ДФС Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. та конфісковано вилучену у нього готівку в розмірі 22 900 доларів США; стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді, 28 листопада 2017 року о 17 годині 47 хвилин ОСОБА_2 відлітав з України до Литви літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом №183. При проходженні митного контролю він обрав спрощену його форму («зелений коридор»), в зоні якої забороняється переміщувати готівку в розмірі, що перевищує 10000 євро. Після перетину ним «білої лінії», якою позначається закінчення зони спрощеного митного контролю, в залі «Відліт» терміналу «Д» ДМА «Бориспіль» у ОСОБА_2 була виявлена готівка в розмірі 25 600 доларів США та 7700 євро. Станом на 28 листопада 2017 року такий розмір готівки перевищував 10 000 євро на 22 900 доларів США. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 порушив порядок переміщення готівки через митний кордон України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області змінити та повернути йому вилучену валюту згідно протоколу про порушення митних правил №0569/12500/17 від 28 листопада 2017 року в розмірі 22 900 доларів США. Вимоги обґрунтовує тим, що, не оскаржуючи висновки про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, фактичні обставини провадження та правову кваліфікацію своїх дій, вважає, що суд першої інстанції при накладенні додаткового стягнення у виді конфіскації грошових коштів не врахував, що така конфіскація буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки є непропорційним та становить «індивідуальний та надмірний тягар» для нього, а тому у вказаній справі застосований бути не може. На думку апелянта, під час розгляду судом першої інстанції не було враховано виключні обставини цієї справи та особу порушника. Так, в апеляційній скарзі зазначено, що поза увагою було залишено те, що метою його поїздки до міста Варшава було лікування з приводу захворювання колінного суглобу, який було пошкоджено під час бойових дій в зоні АТО, у зв'язку з чим, метою переміщення і подальшого використання грошових коштів було виключно отримання медичних послуг. ОСОБА_2 зазначає, що за результатами медичних обстежень в Україні йому було поставлено діагноз - деформуючий артроз правого колінного суглоба першого ступеня та надано відповідну рекомендацію термінового хірургічного втручання з метою збереження органу, у зв'язку з чим, після неодноразових розмов із близькими, друзями та тривалого пошуку спеціалізованих медичних закладів, збору коштів, ним було прийнято рішення поїхати до міста Варшава, оскільки йому було рекомендовано Медичний центр «Кароліна». Разом з тим, вказані обставини не було взято судом першої інстанції до уваги, не оцінено докази, які підтверджують вказані обставини, зокрема, наявність документів щодо діагнозу, місця проживання під час перебування у м. Варшава, його статус учасника АТО. Апелянт зазначає, що він жодним чином не приховував переміщувані кошти, які є заощадженнями як його, так і родини, у зв'язку з чим, відсутність банківських чи інших документів не може слугувати підставою для підозри у незаконному їх походженні. Також вказує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про конфіскацію коштів було проігноровано його майновий стан, зокрема, доходи, у співвідношенні з якими вилучена сума коштів є значною. На думку ОСОБА_2, приймаючи до уваги все викладене, його стан здоров'я та життєві обставини, застосування до нього додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил у даному конкретному випадку буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому що є непропорційним та становить «індивідуальний і надмірний тягар» для нього.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_2, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., який проти поданої апеляційної скарги заперечував; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Зібраним у справі доказам суд дав належну оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст.471 Митного кодексу України, а саме як порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах / коридорах/ спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження / проїзд/ через «зелений коридор» товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 своїми діями, які полягали у проходженні митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки в сумі, що не перевищує 10 000 євро, або еквівалент цієї суми в іншій валюті, порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю, оскільки на момент проходження такого контролю належним чином оформленої митної декларації не надав.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та апелянтом не оспорюються.

В суді ОСОБА_2 пояснив, що дійсно 28.11.2017 року відлітав з України до Литви, щоб там зустрітися з товаришем, який автомобілем його доправить до Варшави для проходження лікування в медичному центрі. При цьому пояснив, що довідок, які б підтверджували зв'язок між наявністю в нього травми з перебуванням в зоні АТО він не має. Кошти, які перевозив через митний кордон України належать його близьким і рідним. Також не може надати документів, які б підтвердили, що він з Литви прямував до Варшави та проходив там обстеження.

Відповідно до ст. 471 МК України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Відповідно до вимог ч. 4 та 5 ст.366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

За змістом п. 57 ч.1 ст.4 МК України у цьому Кодексі поняття товари вживаються в тому числі в значенні валютних цінностей.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 197 Митного кодексу України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Так, п.2 Розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України №148 від 27 травня 2008 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 червня 2008 року за №520/15211 (далі - Інструкція), з наступними змінами і доповненнями, наголошує, що ця Інструкція встановлює для резидентів і нерезидентів порядок переміщення (увезення, вивезення, пересилання) готівки і банківських металів через митний кордон України. Вимоги цієї інструкції не поширюються на порядок увезення в Україну та вивезення за межі України готівки і банківських металів уповноваженими банками».

Пунктом 5 Розділу 1 «Загальні положення» вказаної Інструкції передбачено, що фізична особа незалежно від віку має право вивозити за межі України і ввозити в Україну готівку і банківські метали відповідно до норм, передбачених цією Інструкцією.

Згідно з п. 3 розділу 2 фізична особа-резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. Вивезення за межі України фізичними особами-резидентами готівки в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, здійснюється за наявності документів, що підтверджують зняття ними готівки з власних рахунків у банках, і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро.

Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_2 є резидентом України /а.с.18/ та відповідно до відомостей, вказаних в протоколі про порушення митних правил, постійно проживає на території України.

З урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_2, будучи резидентом України та переміщуючи через митний кордон України готівку в сумі, що перевищувала в еквіваленті 10 000 євро, був зобов'язаний згідно чинного законодавства України дотриматись порядку її переміщення та здійснити письмове декларування митному органу в повному обсязі в режимі «червоний коридор».

Правопорушення, яке вчинив громадянин України ОСОБА_2 полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу коштів в сумі 22 900 доларів США, що підлягає обов'язковому декларуванню.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2 полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Разом з тим, при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення: чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв'язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Так, ОСОБА_2 були надані документи, які свідчать про наявність запрошення його в Польщу для проходження лікування.

Зокрема, висновком консультанта, головного позаштатного травматолога УОЗ Криворізької міської ради Губарика В.П. встановлено, що ОСОБА_2 потребує лікування /а.с. 68/, та, відповідно до наданого ОСОБА_6 запрошення, метою його виїзду за кордон мало бути лікування /а.с. 67, 69/.

Разом з тим, суду не було надано жодного документу, який би вказав на походження суми, зокрема, зняття її з рахунків чи отримання від сторонніх осіб, як передбачає Інструкція. Окрім того, зі змісту запрошення ТОВ «Alex TIM» від 24 листопада 2017 року /а.с.42-44/ вбачається, що в період часу з 24 листопада 2017 року до 24 листопада 2018 року ОСОБА_2 був запрошений до Республіки Польща для проходження лікування в лікарні м. Варшави. Однак, 28 листопада 2017 року ОСОБА_2 відлітав до Литви, а не до Польщі і документів, які б підтверджували його переїзд з Литви до Польщі, а також проходження обстеження в лікарні у м. Варшаві, надано не було.

На підставі статті ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Так, суддя враховує, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій /а.с.64/, має постійне місце роботи, займає посаду поліцейського та має незначні доходи /а.с.66/.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер скоєного, встановлені судом обставини, зазначені норми закону, приходжу до висновку, що накладенне на ОСОБА_2 стягнення є достатнім для виправлення та належної поведінки ОСОБА_2 в подальшому.

В зв'язку з наведеним, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та винесення нової постанови апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Капічон