П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2018 Справа №607/2185/18

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович розглянувши матеріали, які надійшли з Військової прокуратури Тернопільського гарнізону про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Піщатинці Шумського району Тернопільської області, неодруженого, солдата, номера обслуги гармати 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
15 січня 2018 року командуванням військової частини НОМЕР_1 виявлено, що о 08.30 год. 15 січня 2018 року без дозволу командування та надання документів, що підтверджують поважність причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу у розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) номер обслуги гармати 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 . Про своє місце перебування та про причини своєї відсутності ОСОБА_1 не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав. Організовані пошуки на території військової частини НОМЕР_1 результату не дали. Місце його знаходження встановити не видалось можливим, і відтак останній протиправно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Лише 17 січня 2018 року о 08.30 год. солдат ОСОБА_1 самостійно прибув в розташування військової частини НОМЕР_1 , заявивши про себе, продовжив виконувати свої службові обов`язки військової служби. Документів, які б підтверджували поважність причини відсутності та невиконання службових обов`язків не надав. Про вагомість своєї відсутності чи можливих наявних поважних причин ОСОБА_1 в період своєї відсутності, а також про місце свого перебування командуванню військової частини НОМЕР_1 жодним способом не повідомляв. Документів, що давали б підстави військовослужбовцю ОСОБА_1 бути законно відсутнім по місцю служби у військову частину НОМЕР_1 не надходило.

Таким чином, номер обслуги гармати 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем (крім строкової військової шужби) військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з наміром тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, умисно, о 08.30 год. 15 січня 2018 року своєчасно без поважних причин до місця служби - розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився, та до 08.30 год. 17 січня 2018 року, проводячи час на власний розсуд по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 не виконуючи обов`язки військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто, нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься клопотання ОСОБА_1 , в якому останній просить розглянути справу без його участі, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП визнає повністю. Приймаючи до уваги вимоги ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розгляд справи у його відсутності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, а саме: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2018 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 29 січня 2018 року, з яких вбачається, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, він визнає; доповіддю про факт не прибуття на службу військовослужбовців військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 (ППД, м. Тернопіль) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_1 № 139 від 15 січня 2018 року; повідомленням по факту повернення до військової частини військовослужбовців військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 (ППД, м. Тернопіль) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_1 та солдата ОСОБА_2 №223 від 17 січня 2018 року; копіями книги обліку тимчасово відсутніх та тимчасово прибулого до частини особового складу військової частини НОМЕР_1 із записами про відсутність на службі військовослужбовця ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 24 січня 2018 року; письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 25 січня 2018 року.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової військової служби), тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.

При цьому, кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а саме з кваліфікуючою ознакою вчинення дій в умовах особливого періоду, суд вважає правильною, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

17 березня 2014 року в.о. Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII.

Згідно п. 8 вказаного Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон № 1126-VII набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18 березня 2014 року.

Таким чином, з 18 березня 2014 року у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні настав особливий період.

Разом з тим, Президентом України у відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не приймалося та не подавалося на затвердження Верховної Ради України Указу про демобілізацію. А виходячи з системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» лише з набранням чинності відповідним Законом почнеться демобілізація, з початком якої і пов`язано закінчення особливого періоду.

Указом Президента України №411/2016 від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» хоча і закінчилося звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період (останньої черги мобілізованих), однак вказаний Указ не подавався на затвердження Верховної Ради України, тому не може вважатися Указом про демобілізацію.

При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу порушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, визнання ним вини у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 172-11, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Копію постанови направити ОСОБА_1 .
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня її винесення.

Суддя В.М. Позняк