Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1006/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 26.12.2017 року о 10:00 годині, керуючи автобусом «Богдан А09201», номерний знак НОМЕР_5, на перехресті пр. Маяковського і пр. Ватутіна в м. Києві, порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілями: «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, «Renault», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2018 по справі № 754/411/18 в частині накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців на накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржувана постанова в частині призначеного йому адміністративного стягнення не в повній мірі відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи, а саме адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців є неспіврозмірним із вчиненим ним правопорушенням.

Зокрема, як зазначає апелянт у своїй скарзі, встановлення обставин справи суддею першої інстанції тривало приблизно 5 хвилин та полягало виключно у дослідженні пояснень потерпілих та адмінматеріалів, складених працівниками поліції. Крім того, при розгляді справи суддя у відкритій формі виразила своє негативне ставлення до нього та зокрема до його професії - водія маршрутного транспортного засобу, що, на його погляд, суперечить принципу об'єктивності розгляду справи.

При цьому, поза увагою суду залишився факт того, що він працює водієм маршрутного транспортного засобу, це є його основною професією та єдиним джерелом доходів уже довгий час, з огляду на що, враховуючи те, що він не одружений, проживає сам, являється особою похилого віку, не має живих батьків, як осіб, які б могли, за необхідності, йому матеріально допомогти, така міра покарання позбавить його джерела основного та єдиного доходу на довгий час та зробе неможливим нормальне існування в період часу позбавлення водійських прав.

На думку апелянта, вказаний захід адміністративного стягнення обраний не об'єктивно і у цій частині постанова є немотивованою, оскільки не вказано чому саме така міра покарання є співрозмірна із його правопорушенням та лише вона сприятиме його перевихованню. Також суддею не вказано жодного доводу на підставі якого обирається адміністративне стягнення у вигляді саме позбавлення права керування транспортними засобами, а не наприклад штрафу і такий підхід до обрання адміністративного стягнення, як вважає апелянт, порушує вимоги ст. 33 КУпАП.

Пом'якшуючими його відповідальність обставинами, які не врахував суд є те, що адміністративне правопорушення вчинене із необережності, відсутність будь-яких негативних наслідків ДТП, окрім матеріальної шкоди, визнання своєї провини і щире каяття у скоєному.

Крім того, у своїй скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в силу ст. 1172 ЦК України та позиції судів вищої інстанції за аналогічними справами в рамках цивільного судочинства, крім нього, завдану шкоду буде також відшкодовувати його роботодавець - ТОВ «Союз - Авто», з огляду на що, суд мав би помірно та в певній мірі критично ставитись до пояснень потерпілих з приводу завданої їм матеріальної шкоди та перспектив її відшкодування.

З наведеного, як зазначається у скарзі, є очевидним, що розглядаючи справу суддя Бабайлова Л.М. значно відступила від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушила вимоги наведених у скарзі постанов Пленуму Верховного Суду України, в яких звертається увага на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників, та необхідність, при розгляді справ зазначеної категорії, з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 280 Купам.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддя, яка розглядала цю справу, дійшла обґрунтованих висновків щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його вини у вчиненні зазначеного правопорушення.

Разом з тим, при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення, суддя не тільки не врахувала вимог закону та обставин, на які посилається у своїй скарзі апелянт, а й взагалі не мотивувала своє рішення про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення його права керуваннятранспортними засобами стягнення, у зв'язку з чим оскаржувана постанова, в частині накладеного стягнення, не може бути визнана законною, обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, яка визначає загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення, з огляду на таке.

Зокрема, санкцією ст. 124 КУпАП, крім позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, передбачений такий вид адміністративного стягнення, як штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, суддя у своїй постанові не мотивувала свій висновок про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Більш того, в оскаржуваній постанові взагалі відсутнє посилання на будь-які обставини, які, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, повинні бути враховані при накладенні адміністративного стягнення, в тому числі обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

До цього слід також додати і те, що відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Між тим, як в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, так і в оскаржуваній постанові, відсутні будь-які дані про те, що допущені ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху були грубими або що він протягом року повторно порушив порядок користування правом керування транспортними засобами, що могло б свідчити про наявність обставини, яка обтяжує відповідальність або вимагає застосування більш суворого адміністративного стягнення, з числа тих, які передбачені санкцією ст. 124 КУпАП.

Приймаючи до уваги обставини та характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, особу порушника та ступінь його вини, а також інші обставини, на які він посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме: на повне визнання своєї вини та щире каяття у вчиненому, що є обставинами, які, відповідно до вимог закону, пом'якшують відповідальність; відсутність даних про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху; те, що наявність у нього водійських прав є умовою збереження місця роботи, яке є єдиним та основним джерелом його доходів, суд апеляційної інстанції вважає за можливе змінити постанову судді в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість позбавлення права керування транспортними засобамистроком на шість місяців, тим самим задовольнивши подану ним апеляційну скаргу.

Напідставі викладеного, керуючисьст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити в частині накладеного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Бабайлова Л.М.