ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, 16 серпня 2017 року о 19 годині 05 хвилин ОСОБА_2 в Лівобережному районі міста Маріуполя по провулку Касаткіна, 31, керував автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, із наявними ознаками алкогольного спяніння, однак на вимогу працівників поліції від проходження огляду для визначення стану спяніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

На зазначену постанову ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу з уточненнями та доповненнями до неї, в яких за змістом просять її скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.п.1,7 ч.1 ст.247 КУпАП . Вказують, що судовий розгляд справи в порушення вимог ст.ст.268,278 КУпАП відбувся без участі ОСОБА_4, якого не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а тому судом були істотно порушені його права, в тому числі право на можливість користуватися послугами захисника. Вважають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд однобічно та неповно дослідив докази та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та доведеність винуватості ОСОБА_4. Посилаються на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог закону, а сам огляд на стан спяніння проведений з порушенням процедури, передбаченої Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Стверджують, що ОСОБА_2 дійсно відмовився від продуття алкотестеру, але бажав та наполягав на проведенні відповідного огляду в наркодиспансері, однак працівниками поліції йому було відмовлено в цьому та складено протокол. Також просять визнати протокол про адміністративне правопорушення недійсним, а дії працівників поліції протиправними та незаконними.

Під час апеляційного розгляду правопорушник ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 наполягали на задоволенні своєї апеляційної скарги лише в частині скасування постанови у звязку з порушенням права на захист та закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили постанову скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суддя місцевого суду розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, вважаючи останнього двічі повідомленим належним чином про дату та місце судового розгляду. Однак з таким висновком неможна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.277-2, 278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу (а не органу (особи), яка склала протокол). Єдиним та офіційним засобом виклику цієї особи до суду, відповідно до зазначених норм закону, є тільки вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про розгляд справи, поштові повідомлення повернулись на адрес суду за закінченням встановленого терміну зберігання. З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Так, у справі «Кузьміна проти України» (Kuzmina v. Ukraine), рішення у справі від 16 червня 2016 року, пп.14-16, також у справах «Жук проти України» (Zhuk v. Ukraine), пп. 29-35, та рішення у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), п. 92, від 21 липня 2011 року), суд дійшов висновку, що принцип процесуальної рівності сторін не було дотримано у цих справах та відповідно, було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Також, у справі «Лучанінов проти України», рішення у справі від 09 червня 2011 року у п.29 зазначено, що згідно з частиною 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, включаючи адміністративні правопорушення, передбачені статтею 51, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, була обов'язковою. У разі ухилення від явки на виклик суду, така особа могла бути піддана приводу міліцією.

Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст.268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З врахуванням наведеного, слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості бути присутнім у судовому засіданні та права на справедливий суд, а доводи апеляційної скарги останнього та його захисника в цій частині є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є цілком обґрунтованими, клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а постанова судді не може бути визнана законною, тому підлягає скасуванню.

Процедура та порядок огляду на стан спяніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Відповідно до зазначених правових норм такий огляд відбувається спочатку на місці зупинки працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, а у разі відмови або незгоди з результатами водій направляється для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоровя, який входить до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоровя України (АРК, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій).

Як вбачається з матеріалів справи, порушення з боку водія ОСОБА_2 п.2.5 Правил дорожнього руху України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, цілком доведено з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №116866 від 16.08.2017 року, письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, рапортами працівників поліції.

Згідно запису відеофіксації адміністративного правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а також від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя.

Посилання ОСОБА_2 про те, що останньому було відмовлено від проходження огляду у медичному закладі, спростовуються зазначеними доказами, які, навпаки, свідчать про саме його відмову від додержання процедури огляду на стан алкогольного спяніння, запропоновану працівниками поліції, яким суд надав належної оцінки, з зазначенням своїх висновків в судовому рішенні.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16 серпня 2017 року, подія з участю ОСОБА_2 відбулася саме 16 серпня 2017 року, тобто строк накладення адміністративного стягнення на теперішній час сплинув. Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_2 скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах та

справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1