Дата документу Справа № 325/1581/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 325/1581/17 Головуючий в 1 інстанції Апалькова О.М.
Провадження №33/778/67/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 204-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої операційною медсестрою у ГБ № 9 (ЦОБ) м.Маріуполь, мешкає АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

згідно з оскаржуваною постановою, 01.10.2017 року о 15-30 годині ОСОБА_2 незаконно перетнула групою осіб спільно з ОСОБА_3 державний кордон з РФ в Україну в пункті пропуску «Новоазовськ» (протокольним рішенням КМУ від 18.02.2015 №106-р тимчасово припинено рух) Новоазовського району Донецької області без відповідного дозволу Державної прикордонної служби України та з порушенням встановленого порядку, чим порушила вимоги ст.9 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП і була виявлена о 16-20 годині 02.10.2017 року в контрольному пункті вїзду- виїзду «Гнутове» Кальміуського району м.Маріуполь Донецька область при вїзді з непідконтрольної українській владі території.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду змінити в частині накладення стягнення, замінивши його на менш суворе, та звільнити її від сплати судового збору у звязку з тяжким матеріальним становищем. Вказує, що постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та застосовував занадто суворе стягнення. Також судом не було дотримано вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто без її участі. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про повідомлення її про місце та час розгляду справи. Зазначає, що судом не було перевірено, встановлено та досліджено положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, зокрема її тяжкого матеріального становища, оскільки зі смертю батька на її утриманні перебуває хвора матір.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне п сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції. Між тим, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма про виклик до суду та оголошення на офіційному сайті «Судова влада», а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними. Отже, суд мав підстави розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 що усуває процесуальні порушення.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №218116 від 02 жовтня 2017 року (а.с.1); письмовими поясненнями ОСОБА_2 згідно яких вбачається, що остання визнала факт незаконного перетинання державного кордону з ОСОБА_4 (а.с. 2), рапортами інспектора прикордонної служби «Сартана» та начальника кінологічного відділення інспекторів прикордонної служби «Сартана» від 02 жовтня 2017 року (а.с.3, 4); схемою місця виявлення порушника державного кордону України (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апелянта, що судом не було перевірено, встановлено та досліджено положення ч.2 ст. 33 КУпАП, необґрунтовані, оскільки при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суддею першої інстанції враховано особу правопорушниці, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність та накладено мінімальне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, і є достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення нею нових правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору у звязку з тяжким матеріальним становищем є безпідставними та не відповідають вимогам закону. Передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору у справі відсутні та останньою доказів з цього приводу не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1