АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як встановив суд та виклав в оскаржуваній постанові, водій ОСОБА_1 20.09.2017 року о 17 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Лугова, 12, керував транспортним засобом «Деу», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, проте від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначив, що під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, судом першої інстанції не були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, щодо повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, а адміністративне стягнення накладено без врахування положень ст. 33 КУпАП, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також вказує, що суд, в порушення вимог ч.1 ст. 268 КУпАП та роз'яснень, що містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим позбавив його можливості надати свої пояснення, заявити клопотання про допит свідків та скористатися правовою допомогою.

Крім цього, апелянт посилається на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим, згідно положень ч.5 ст. 266 КУпАП, такий огляд вважається недійсним, а складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом його вини, оскільки зі змісту даного протоколу незрозуміло від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та не зазначено, який порядок проходження огляду було запропоновано водієві.

Звертає увагу, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що в сукупності з іншими доказами свідчить про порушення працівниками поліції процедури оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Також у своїй скарзі ОСОБА_1 наголошує, що використовує автомобіль у робочих цілях і позбавлення права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи апеляційним судом, про що є дані в матеріалах справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та доводи викладені в його апеляційній скарзі, вважаю, що підстави для її задоволення відсутні, виходячи з наступного.

Під час перевірки матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 312, 280 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 20.09.2017 року серії БД №107591 (а.с. 1), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук), при цьому пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків та поясненнями цих свідків (а.с. 2), які засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння, а тому вважаю, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю доведена.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо порушення інспектором поліції вимог ст. 266 КУпАП, який при складанні адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП не вказав у протоколі про адміністративне правопорушення від якого саме огляду відмовився водій ОСОБА_1 (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та не зазначив який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві (на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі), при цьому не відсторонив його (ОСОБА_1.) від керування транспортним засобом, то такі доводи є безпідставними, оскільки зі змісту даного протоколу від 20.09.2017 року вбачається, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння, на що вказували відповідні ознаки такого стану, який відмовився пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків та власноруч зазначив у складеному відносно нього протоколі про залишення автомобіля за місцем зупинки, що свідчить про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Крім того, згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп'яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я, тобто огляд водія на стан наркотичного сп'яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров'я та не може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

Отже, наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи його апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп'яніння було проведено з порушенням процедури, передбаченої статтею 266 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, який розглянув справу без участі особи, яка притягається до відповідальності, чим позбавив його можливості надати свої пояснення, заявляти клопотання та скористатися правовою допомогою, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та надавав суду свої пояснення, а тому таке твердження апелянта не ґрунтується на матеріалах справи.

Також слід зазначити, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і не містить альтернативних видів адміністративних стягнень, а тому посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що він використовує автомобіль у робочих цілях і позбавлення права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку, не може бути врахована судом у даному випадку, як підстава для скасування оскаржуваної постанови.

За наведеного, вважаю постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП законною та обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/321/2018 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.