Справа № 474/257/18
Провадження № 3/474/93/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.03.18року смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г., розглянув за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, матеріали, які надійшли від Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: 0), громадянина України, депутата Врадіївської районної ради Миколаївської області, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

встановив:

29.03.2018р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 680282 від 25.03.2018р., згідно якого 25.03.2018р., близько о 17 год. 05 хв., гр. ОСОБА_1, перебуваючи за місцем проживання своєї невістки ОСОБА_2 по вул. Лісова, 45, с. Нововасилівка Врадіївського району Миколаївської області, вчинив насильство в сім'ї психологічного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_2, 11.02.1991року народження, яку ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана психологічна шкода здоровю потерпілої. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

30.03.2018р. до суду від громади с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області надійшло клопотання, в якому з урахуванням особи ОСОБА_1, висловлено прохання громади не притягувати останнього до адміністративної відповідальності.

При розгляді справи ОСОБА_1,якому роз'яснено положення ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при обставинах вказаних у протоколі, не визнав, однак визнав та розкаявся в тому, що 25.03.2018р. образив свою невістку, яка вела себе провокуючи та зневажливо по відношенню до нього та його дружини, назвавши останньою дурою, при чому пояснив, що нецензурну лайку, під час розмови з потерпілою, не використовував та не погрожував останній фізичною розправою. ОСОБА_1 також зазначив, що права передбачені ст. 268 КУпАП йому зрозумілі, ознайомлюватися з матеріалами справи, залучати до у часті у справі захисника, перекладача він не бажає. ОСОБА_1 просив звільнити його від адміністративної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак 30.03.2018р. звернулася до суду із заявою телефонограмою № 360 від 30.03.2018р., в якій просила справу розглянути за її відсутності, при чому зазначила, що з ОСОБА_1 не примирилася та просила застосувати до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 269 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу без участі потерпілої за наявними у справі матеріалами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка являється дружиною ОСОБА_1, підтвердила пояснення надані останнім в судовому засіданні.

Оскільки, свідок ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, хоча належними чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, вважаю за можливе взяти до уваги її письмові пояснення від 25.03.2018р., згідно яких 25.03.2018р., близько 17 год. 10 хв., ОСОБА_1 ображав грубою брутальною лайкою ОСОБА_2 та погрожував останній.

При цьому слід відмітити, що письмові пояснення свідка ОСОБА_4 в цілому узгоджуються з письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 25.03.2018р.

Розглянувши матеріали справи вважаю встановленим наступне.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, склад якого полягає у вчинені домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафу від десяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративного арешту на строк до семи діб.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р. у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З наданих матеріалів справи про адміністративне правопорушення, враховуючи пояснення надані ОСОБА_1, потерпілою та свідками, неможливо поза розумним сумнівом встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які полягали у вчиненні дій психологічного характеру, а саме у висловлені на адресу потерпілої нецензурною лайкою та погроз фізичної розправи.

Вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

З огляду на викладене, за відсутності інших об'єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Водночас вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме дій, які полягали у висловленні образливих слів на адресу потерпілої, підтверджується: поясненнями самого порушника та свідка ОСОБА_3І, наданими в судовому засіданні, довідкою Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області від 25.03.2018р. про результати розгляду заяви гр. ОСОБА_2 щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2018р. про прийняття мір до ОСОБА_1, який 25.03.2018р. вчинив домашнє насильство в сім'ї психологічного характеру;рапортом помічника чергового Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 25.03.2018р., письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 від 25.03.2018р.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас, ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При призначенні адміністративного стягнення враховується характер та обставини вчиненого правопорушення, яким потерпілій не заподіяно фізичної шкоди, особу правопорушника, який вину у вчиненні правопорушення визнав, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, наявність обставини, яка пом'якшує відповідальність - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, а також клопотання громади с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області,і з урахуванням встановленого, вважаю доцільним, згідно ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 33-35, 173-2, 221, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрити.

Скаргу на постанову може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ф.Г. Сокол