П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 08 листопада 2017 року в 00 год. 40 хв. керував автомобілем «Рено», номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Броварському в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

ОСОБА_2 зазначає, що 08 листопада 2017 року він дійсно керував автомобілем «Рено», після чого був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер», на що він відмовився.

Апелянт звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча під час ознайомлення з матеріалами справи в суді він побачив, що в протоколі наявне виправлення з ч. 1 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП, що, на його думку, є порушенням закону.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, причини свого неприбуття не повідомив.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 420522 від 08 листопада 2017 року (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 2 - 3), а також записом в протоколі самого ОСОБА_2 про те, що він вживав пиво та їхати до лікаря відмовився, вину визнає. Ці докази є належними, допустимими та достатніми для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з правами та обов'язками. Крім того, як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не висловив жодних заперечень щодо складання самого протоколу.

Доводи ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом, оскільки в ньому зроблені виправлення є необґрунтованими. В протоколі фактично вказана ч. 2 ст. 130 КУпАП, що відповідає обставинам правопорушення, оскільки ОСОБА_2 після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП знову протягом року вчинив аналогічне правопорушення.

Відповідно до п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані сп'яніння.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує факт відмови від проходження огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 також не наведено доводів на спростування висновку суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_2 постановою Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП як вчинення адміністративного правопорушення повторно протягом року.

Отже, ОСОБА_2 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп'яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за результатами розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі, скасувати постанову та прийняти нову.

В той же час, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не вказано, з яких підстав постанова суду підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун