Справа № 263/4109/17
Провадження №3/263/769/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Корольовій Н.А., за участі представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_1, представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

19.12.2017 до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БР №117118 від 24.03.2017 відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 02 вересня 2016 року о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Карпінського та вул. Кальміуської у м.Маріуполі, рухаючись по другорядній дорозі, в порушення п.16.11 ПДР України, не надав перевагу у русі транспорту, що рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення з автомобілем Geely GX2 д/нАН1749ІР під керуванням ОСОБА_2 В наслідок ДТП, ОСОБА_4 спричиненні тілесні ушкодження, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано збиток ОСОБА_2 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, з приводу розгляду протоколу надіслав до суду звернення за яким наполягав на поверненні матеріалу на дооформлення, оскільки відсутність технічної можливості ОСОБА_2 запобігти ДТП визначена за необєктивними вихідними даними. Його представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_2 з часу виїзду на перехрестя автомобіля під керуванням ОСОБА_4 задано не вірно, оскільки слідчий всупереч фактичним обставинам події, не враховує, що перед перехрестям водії ОСОБА_4 заходів гальмування до повної зупинки транспортного засобу не застосовував, а тому рух у небезпечному напрямку повинен бути заданий з часу обєктивної можливості водія ОСОБА_2 побачити наближення ТЗ, яким створюється небезпека для подальшого руху. З огляду на викладене, вважає, що в діях останньої наявне порушення п.12.3 ПДР України, яке повинно бути визначено при проведенні додаткових дій зі встановлення фактичних обставин події.

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 заперечував проти повернення матеріали для дооформлення, вважаючи це штучним затягуванням розгляду протоколу. Зазначив, що очевидний характер порушень п.16.11 ПДР України з боку водія ОСОБА_4 створює необхідні умови для притягнення останнього до відповідальності.

Дослідивши матеріали долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що підставою направлення матеріалу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності зявилась постанова слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Донецької області ОСОБА_6 від 07.12.2017 про закриття кримінального провадження. З огляду на викладене, спрямування до суду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, датованого 24.03.2017 року, є нелогічним та непослідовним. Вказана обставина, без належного аргументування правових підстав вчинення відповідних процесуальних дій, унеможливлює використання доказової бази, зібраної під час досудового розслідування за кримінальним провадженням порушеного за фактом ДТП.

Так, долучений в якості доказу висновок автотехнічної експертизи №1/19-214 від 30.11.2017 містить відомості про відсутність технічної можливості водія ОСОБА_2 уникнути ДТП, виконуючи вимоги п.12.3 ПДР України шляхом застосування заходів гальмування. Підставою для такого висновку експерта послугували вихідні данні завданні для проведення експертизи з боку слідчого Федіна, який вважає момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_2 з часу виїзду на перехрестя автомобіля під керуванням ОСОБА_4. Погодитись з наведеним твердженням неможливо, оскільки свідчення всіх учасників та очевидців події, вказують, що ОСОБА_4 рухався з постійною швидкістю, прямолінійно, перед виїздом на перехрестя заходів гальмування до повної зупинки ТЗ, не застосовував. З огляду на викладене, небезпека у подальшому русі для водія ОСОБА_2 обєктивно виникла ще за межами перехрестя, тому вказаний момент та відстань руху у небезпечному напрямку, повинні бути визначені слідчим шляхом - додатковим оглядом місця події за її участі, під час якого остання повинна зазначити місце з якого водій ОСОБА_4 почав створювати реальну загрозу для подальшого руху ТЗ.

Крім того, недослідженим залишився механізм завдання пошкоджень транспортному засобу KIA Soul під керуванням ОСОБА_5. Так, наведений висновок містить інформацію, що з технічної точки зору настання даної ДТП діями водія ОСОБА_5 не визначалось, оскільки автомобіль НОМЕР_2 під її керуванням на момент події перебував у статичному стані. Разом з цим, недослідженим залишилось питання в чиїх винних діях знаходиться спричинення пошкоджень автомобіля, у звязку з чим протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей з приводу обставин завдання матеріальних збитків водію ОСОБА_5, а саме: невідомо внаслідок взаємодії з яким автомобілем утворились механічні пошкодження, що вказує на неповноту досліджених обставин ДТП.

Таким чином, у даному випадку, суд не в змозі повно та об'єктивно дослідити всі обставини справи, оскільки інкримінувати події, які не охоплюються протоколом про адміністративне правопорушення, призведе до невідворотного порушення права на захист, а проведення судом додаткової автотехнічної експертизи унеможливлюється відсутністю належних вихідних даних.

При цьому, встановити в межах судового засідання зазначені вихідні данні не можливо, з огляду на норми, встановлені Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вимогами ст.62 Конституції України гарантовані основні права та свободи людини, відповідно до яких вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим, у зв'язку з чим практика повернення протоколів про адміністративні правопорушення, які складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення є правильною.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, зокрема привести адміністративний матеріал у відповідність до положень Інструкції, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст.ст. 1, 6, 7, 16, 23, 38, 124, 221, 245, 247, 252, 254, 256, 277, 278, 283 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_4 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - повернути до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Маріуполі для усунення вище виявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

Суддя О. Соловйов