Справа № 569/4630/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Рогозін С.В., розглянувши заяву захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року по справі № 569/4630/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року по справі № 569/4630/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 14 липня 2017 року постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року залишено без змін.

05 березня 2018 року захисник особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року у звязку з нововиявленими обставинами. В обґрунтування своєї заяви вказує, що серед мотивів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП судом вказано, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Однак, постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року було скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва, а провадження у справі закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

Крім того, зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає перегляд рішень за нововиявленими обставинами.

Вирішуючи питання щодо прийняття заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобовязань при вирішенні справи судом. Але навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Крім того, відповідно до ст. 2 Протоколу № 7 ЄКПЛ кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що не дивлячись на те, що після скасування апеляційним судом відповідного рішення особа може вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, на думку ЄСПЛ такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу № 7. Крім того, дане рішення стосується перегляду апеляційним судом постанови по накладення адміністративного арешту після відбуття стягнення у повному обсязі, що є порушенням права на оскарження, задекларованого у статті 2 Протоколу № 7 до ЄКПЛ.

Тобто, рішення Європейського суду з прав людини, яким захисник особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 обґрунтовує можливість перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами та прирівнювання справ про адміністративні правопорушення до кримінальних справ, стосується порушення права на перегляд призначеного покарання, оскільки на момент розгляду апеляції, особа вже фактично відбула призначені їй 10 діб адміністративного арешту.

Практика Європейського суду свідчить про те, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (в тому числі адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 8 квітня 2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21 жовтня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцевс проти Латвії» заява № 65022/01, пп. 55 та 56, ECHR 2007-ІХ).

Крім того, питанням щодо критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄКПЛ (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року). У ній зазначено, що основним критерієм для цього є покарання у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, оскільки санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення лише у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, і не передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі, тому таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст. 2 Протоколу № 7 ЄКПЛ.

Таким чином, наведені у заяві посилання на ст. 459 КПК України є безпідставними.

Отже, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості перегляду постанови суду у звязку із нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку про повернення заяви заявнику.

Керуючись ст. 7, 283 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року по справі № 569/4630/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП за нововиявленими обставинами повернути особі, яка її подала.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Рогозін