Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/129/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Гопкало В.В. та представника іншого учасника ДТП - адвоката ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката Гопкало В.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 11 серпня 2017 року близько 08 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві на перехресті пр. Паладіна та вул. Пономарьова, в порушення вимог п.п. 2.3 «б» знаку «4.3. Рух ліворуч» Правил дорожнього руху, проігнорував вимоги цього знаку, спричинивши зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 (водій ОСОБА_5.), внаслідок чого автомобілі були пошкоджені, а учасники ДТП - травмовані.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_2 - адвокат Гопкало В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2017 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, захисник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, що стало наслідком неправильного застосування суддею норм матеріального права та порушення при його ухваленні норм процесуального права.

Зокрема, як зазначає захисник у своїй скарзі, в основу оскаржуваного рішення суддя поклав свої суб'єктивні відчуття та припущення, які жодним чином не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновок судді про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б» та знаку «4.3. Рух ліворуч» Правил дорожнього руху, суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення та протоколу про адміністративне правопорушення, в якому було викладено суть порушення та пункти Правил.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суддя, маючи достовірні відомості про те, що складений у відношенні ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, всупереч приписам п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», не направив цей протокол до Управління патрульної поліції у м. Києві для належного оформлення, а самостійно визначив кваліфікацію діяння ОСОБА_2

Крім цього, захисник звертає увагу на те, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові не зазначено, в чому саме полягає суть невиконання ( порушення) ОСОБА_2 вимог п. 2.3 «б» Правил (які дії він вчинив або мав вчинити, які становлять зміст порушення цього пункту Правил), що фактично позбавило ОСОБА_2 можливості ефективно захищати свої права від несправедливого звинувачення.

Судом, при ухваленні постанови, як зазначається у скарзі, були проігноровані вимоги ст. 252 КУпАП, оскільки при оцінці доказів суддя керувався своїми припущеннями і довільними трактуваннями дорожньої ситуації, а не законом і правосвідомістю. Визнаючи пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 про те, що водій ОСОБА_5 виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора що і стало наслідком зіткнення транспортних засобів, недостовірними, суддя на обґрунтування цього висновку навів не фактичні дані, які підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а свої припущення та міркування.

При цьому, як зазначає апелянт, суддею повністю залишено поза увагою об'єктивні дані слідової інформації, яка зафіксована на місці ДТП, а саме дані про те, що слід юзу переднього лівого колеса автомобіля ВАЗ-2115, яким керував ОСОБА_5, зафіксовано на смузі руху автомобіля «Субару», що свідчить про те, що на момент контактування транспортних засобів передня частина автомобіля «ВАЗ-215» знаходилась на смузі руху автомобіля «Субару». Відповідно до п. 12-1 протоколу огляду місця ДТП від 11.08.2017 механічні пошкодження автомобіля «ВАЗ» локалізовані в районі переднього лівого крила, передніх лівих дверей, переднього бампера, що в сукупності з зафіксованим на схемі пригоди слідом юзу автомобіля «ВАЗ» свідчить про те, що первинне контактування транспортних засобів відбулось на смузі руху автомобіля «Субару».

На думку захисника, об'єктивні дані протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього повністю підтверджують пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_6 і одночасно з цим спростовують пояснення ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про те, що в момент контакту транспортних засобів автомобіль ВАЗ знаходився на розділовій смузі, що ОСОБА_2 рухався прямо, а також, що ОСОБА_5 виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора.

Також захисник у своїй скарзі звертає увагу на необґрунтоване відхилення суддею результатів експертного дослідження, наведених у висновок експертного дослідження № 12-1/33 від 07.11.2017, оскільки суддя не ініціював перед сторонами питання про призначення і проведення судової експертизи, чим допустив неповноту судового розгляду, так як сторона захисту дізналася про відхилення висновку експерта лише з постанови.

Враховуючи ці та інші доводи апеляційної скарги, вимоги ст.ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, захисник ОСОБА_2 - адвокат ГопкалоВ.В. вважає, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2017 щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а справа - закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши пояснення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення представника іншого учасника ДТП, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити постанову суду без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 - адвоката Гопкало В.В., матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді як щодо встановлених обставин вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і щодо його вини у вчиненні цього правопорушення.

Зокрема, враховуючи дані, які відображені: в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 421496 від 21 вересня 2017 року, складеному щодо ОСОБА_2; протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 серпня 2017 року та схемі пригоди до вказаного протоколу;поясненнях безпосередніх учасників ДТП та свідків; висновку слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 22.08.2017 року щодо розгляду матеріалів зареєстрованих в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 55992, 56015 від 11.08.2017 року, а також інших документах та долучених до справи фотознімках, суддя, який розглядав цю справу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки його вина повністю підтверджується доказами, наведеними в оскаржуваній постанові, оцінка яких ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому, суддя надав належну правову оцінку не лише тим доказам, які були покладені в основу прийнятого ним рішення, а й тим доказам, які надав судуОСОБА_2 та його захисник, у тому числі висновку експертного дослідження від 07.11.2017 року № 12-1/33, в якому зокремазазначалось про те, що з технічної точки зору, невідповідностей вимогам п. 2.3. (б) та п. 34. Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля НОМЕР_3 не вбачається, оскільки, згідно вимог закону, жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 - адвоката Гопкало В.В., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на таке.

По-перше, твердження в апеляційній скарзі про те, що в основу рішення суддя поклав свої суб'єктивні відчуття та припущення, які об'єктивно не підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами є не тільки безпідставним, а й таким, що не відповідає дійсності, оскільки постанова судді ґрунтується на аналізі наведених в ній конкретних доказів, у тому числі тих, яких не заперечує ОСОБА_2 та його захисник, зокрема протоколі огляду місця ДТП та схемі пригоди.

По-друге, всупереч доводам апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_2 за своїм змістом не тільки відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а й містить фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто, у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, вважаючи вказаний вище протокол таким, що не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, ні ОСОБА_2, ні його захисник, не оскаржували, у передбаченому законодавством порядку, дії інспектора поліції, пов'язані з його складанням, так само як і не ставили питання, перед уповноваженими на те особами, про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо іншого учасника ДТП, а саме водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5, який, на їх думку, винен у ДТП, яка мала місце 11 серпня 2017 року.

По-третє, згідно вимог ст. 252 КУпАП, надання оцінки доказам є виключним правом органу (посадової особи), в даному випадку судді, який розглядає справу, а не осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги щодо ігнорування суддею вимог вказаної вище норми закону при ухваленні оскаржуваної постанови є недоречними.

До того ж, вказуючи на безпідставне визнання суддею недостовірними пояснень ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6, захисник у своїй скарзі залишив поза увагою той факт, що самі по собі пояснення учасників ДТП, а також свідків не можуть бути абсолютно об'єктивними, внаслідок зацікавленості перших та суб'єктивного сприйняття певних подій та обставин останніми, у зв'язку з чим, приймаючи те чи інше рішення, суддя, як прямо передбачено законом, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а не на будь-яких окремих доказах.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з тією оцінкою доказів, яка наведена в оскаржуваному судовому рішенні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що відхиляючи висновок спеціаліста, а не експерта, як помилково зазначено у скарзі, суддя допустив неповноту судового розгляду, оскільки не ініціював перед сторонами питання про призначення і проведення судової експертизи, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки закон не покладає на суддю такий обов'язок,

Більш того, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому суддя не повинен впливати будь-яким чином на свободу сторін в наданні ними суду своїх доказів або до прийняття рішення у справі надавати будь-яку оцінку поданим сторонами доказам.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, оцінка зібраних по справі доказів у їх сукупності, з урахуванням розташування та характеру пошкоджень обох транспортних засобів, слідової інформації, яка зафіксована на схемі ДТП та на фотографіях з місця пригоди, дозволяє зробити висновок про те, що саме порушення водієм автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 п. 2.3 «б» та знаку «4.3. Рух ліворуч » ПДР України стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до механічних пошкоджень транспортних засобів, що свідчить про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, що стало внаслідком неправильного застосування норм матеріального права та порушення, при його ухваленні, норм процесуального права, оскільки за результатами перевірки цих доводів, судом апеляційної інстанції не було встановлено даних, які б свідчили про те, що суддею були допущені такі порушення, які призвели до неправильного вирішення справи та безпідставного притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 - адвоката Гопкало В.В. не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання ОСОБА_2 винним та його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Гопкало В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Дячук С.І.