Справа № 496/551/18
Провадження № 3/496/372/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

за участю прокурора Ломей Д.В.,

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли від управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки України Національної поліції України , відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 195/2018 від 09 січня 2018 року, ОСОБА_1, будучи особою, звільненою з посади провідного спеціаліста відділу карантину рослин Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

На виконання зазначених вимог законодавства ОСОБА_1 був зобовязаний подати електронну декларацію у день звільнення 21.06.2017 року, а фактично подав 28.06.2018 року.

Допитаний в судовому засадні ОСОБА_1 пояснив, що з правами та обов`язками ознайомлений, підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вину у вчиненому не визнав у повному обсязі, пояснивши, що дійсно подав декларацію 28.06.2018 року, але щиро вважав що це і є подання в період звільнення. Зазначав, що умислу на порушення вимог законодавства у нього не було, ніхто йому не розяснював, що це має бути зроблено саме в день звільнення.

Прокурор вважав, що протокол складений з дотриманням вимог КУпАП, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно із ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає за умови не своєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел як обовязкова ознака адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім матеріалів, які повністю підтверджують обставини викладені в протоколі стосовно того що ОСОБА_1 є субєктом який зобовязаний подавати декларацію, докази його звільнення, також до протоколу додано попередження яке складено 21.06.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1, нібито попереджений про необхідність своєчасного подання декларації.

Уважно вивчивши зміст, вказаного попередження, суд дійшов висновку, що воно не зазначає, що ОСОБА_1 мав подати декларацію саме в день звільнення.

Так, в попередженні цитуються норми статті Закону України «Про запобігання корупції», які не встановлюють обовязок подавати декларацію саме в день звільнення. Навпаки, зазначається, що «особи, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, подають декларації, за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Також попереджається особа про необхідність подати декларацію наступного року, після звільнення. Тобто час подання декларації по змісту попередження є абсолютно «розмитим», не встановлюючи особі модель певної поведінки.

Таким чином, судом встановлено, що зазначене попередження не розяснило ОСОБА_1 достеменно порядок та строки подання декларації.

Як на підставу обовязку ОСОБА_1 подати декларацію саме в день, звільнення, особа яка склала протокол, посилається на Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 р. про «Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю відповідно до якого декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування подається не пізніше дня такого припинення. Але в попередженні посилань на вимоги зазначеного рішення не має.

Зазначене Рішення НАЗК є підзаконним актом, який проводить тлумачення Закону України «Про запобігання корупції», КУпАП, зокрема ст. 172-6 КУпАП.

Фактично, зазначене рішення НАЗК своїм тлумаченням змінило диспозиції ст. 45 Закону України «Про запобіганню корупції», та ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але без внесення змін в відповідні закони.

Все вищезазначене, свідчить про те, що правове регулювання спірних правовідносин існує без дотримання принципу правової визначеності.

В судової практиці ЄСПЛ, з урахуванням загальних цінностей, розкривається складова частина правової визначеності через такі положення:

- для досягнення довіри до судової системи держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними;

- закон має бути сформульований досить точно, щоб людина могла регулювати свою поведінку;

- правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими й точними,

а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин;

Недотримання вказаних вимог у національних законах часто порушує основоположні права й свободи людини, що розглядається Європейським судом із прав людини. У його рішеннях чітко підкреслюється необхідність дотримання державами розглядуваних вимог до закону, що є одним з аспектів правової визначеності.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» однією з вимог заявника було те, що п. 2 ст. 127 Кримінального кодексу України (1960 р.) не може бути застосований до його дій, оскільки зазначене положення сформульовано настільки нечітко, що він не міг передбачати, що за цей вчинок його можуть позбавити волі. На думку заявника, його дії підпадали під ст. 186-2 Кодексу про адміністративні правопорушення, тому його не можна було карати за поширення інформації (п. 103).

У звязку із цим ЄСПЛ у рішенні зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

З урахуванням наведених доводів, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутний умисел який утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 172-6 ч.1, 278-292 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити в звязку з відсутності складу правопорушення.

Постанова може бути оскарженою до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.