АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/169/18 Справа № 703/3052/17 Категорія: ст. 124 КУпАПГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2018 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Соломка І. А. за участю апелянта ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм ДН2 ВП5 ст. Т. Шевченка, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП,-

в с т а н о в и л а:

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 17 вересня 2017 року близько 03 години 00 хвилин по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», д.н.з. 642-11МА, не врахував дорожньої обстановки, перед початком обгону не переконався, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі руху, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, не вибрав безпечної швидкості руху, під час обгону не дотримався безпечної дистанції, в звязку з чим відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку та повертав ліворуч. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.12.1, 13.1, 14.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати її, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та винесено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені, просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. ОСОБА_3 зазначив, що не вбачає своєї вини у вказаній вище пригоді, оскільки він не порушував ПДР України.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 12.1. Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Як вбачається з п. 13.1. Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 14.2. Правил дорожнього руху України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: а) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Вважаю, що постанова суду першої інстанції щодо висновків про винуватість у ДТП водія ОСОБА_3 є вірною, тому відсутні підстави для скасування цієї постанови та закриття провадження за відсутністю складу адмінправопорушення , як того просить апелянт.

В суді апеляційної інстанції були безпосередньо досліджені всі наявні докази у справі. Зокрема, були заслухані пояснення апелянта ОСОБА_3 та думка його захисника ОСОБА_4, а також досліджені матеріали справи.

Крім того, апеляційним судом допитано працівника поліції ОСОБА_5, який пояснив, що він виїжджав на місце ДТП, допитував учасників - ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також свідка ОСОБА_7, який пояснив йому, що рухався за автомобілем НОМЕР_1, який підїжджаючи до перехрестя - увімкнув лівий поворот, в цей момент водій автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. 642-11МА, який рухався за ним, незважаючи на суцільну лінію розмітки та перехрестя, розпочав маневр обгону, у звязку з чим він вимушений був рухатися якомога ближче до правого краю проїзної частини для того, щоб також не стати учасником ДТП, автомобіль «ЗАЗ 110206», який розпочав маневр повороту ліворуч та автомобіль «ВАЗ 2107», д.н.з. 642-11МА, який розпочав обгін, зіткнулися. На водія автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. 642-11МАОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Також ОСОБА_5 зазначив, що складено 2 схеми ДТП у звязку з тим, що водій автомобіля НОМЕР_1 зупинився лише через 200 м. від місця зіткнення, а розбіжності у часі зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення та схемах ДПТ відбулися в результаті механічної помилки.

Дослідивши вказані докази, суд апеляційної інстанції також приходить до висновку про те, що водій ОСОБА_3 під час керування автомобілем порушив вимоги п. 12.1, 13.1, 14.2 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулося ДТП.

Доводи апелянта про те, що він не здійснював обгону є безпідставними, та спростовуються його первинними поясненнями, які він давав працівникам поліції на місці ДТП, та відповідно до яких він виконував обгін автомобілів, які рухалися в попутному напрямку, а також поясненнями свідка ОСОБА_7, який також зазначив, що водій автомобіля ВАЗ 2107», д.н.з. 642-11МА здійснював обгін на перехресті, що заборонено ПДР України.

Крім того, доводи апелянта про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ДТП у звязку з тим, що останній перебував у стані алкогольного спяніння є також безпідставними, оскільки вказаний факт не знаходиться в причинно-наслідковому звязку з вчиненням ДТП, а апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що він не допитувався в суді першої інстанції нічим не підтверджені, та в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які дані про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції останній укладав угоду з захисником, в свою чергу апеляційним судом апелянту були надані максимальні можливості представлення суду своєї позиції у справі та доказів, якими вона обґрунтовується.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно. Вина ОСОБА_3 доведена повністю, а його дії за ст. 124 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставним.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування , як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а :

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Соломка