АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/120/18 Головуючий у І-й інстанції - Сухоруков А.О., Справа № 206/6131/17 Суддя-доповідач - Коваленко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в особі судді Коваленко В.Д., за участю скаржника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Як вбачається з постанови суду ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він о 03 годині 05 листопада 2017 року знаходився біля будинку № 9 по вул. Роторна у м. Дніпро, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, не виконав законне розпорядження інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 при виконанні ним службових обов'язків, а саме зупинитися на місці, не наближатися до поліцейського та підняти руки догори, продовжував швидко зближатися з поліцейським, гучно кричав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї:

ОСОБА_2 просить вказану постанову скасувати, та визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначив, що рапорт інспектора поліції ОСОБА_4, її свідчення в судовому засіданні та самі покази викладені в постанові суду, стосовно подій що сталися 05.11.2017 р. на вул. Маланюка є, на його думку, суперечливими, різняться та не відповідають дійсності. Вважає, що пояснення інспекторів поліції ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суперечать одне одному та даним в рапорті інспектора ОСОБА_4, складеного 05.11.2017 р. та по суті не дають можливості чітко відобразити картину подій через ряд неузгодженостей та суперечливих свідчень.

Вважає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи поверхнево, належним чином не перевірив протиріччя показів та свідчення інспекторів поліції, а покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які перебували в той час автомобілі і теж стали жертвами свавільної поведінки поліцейських, суд не взяв до уваги.

На думку апелянта, судом не встановлено реальну картину подій, остільки поліцейські надавали не тільки суперечливі пояснення. але й мали за мету зробити його виним у скоєному, хоча він під час затримання жодних неправомірних дій щодо поліцейських не скоював. Вважає, що поліцейські діяли некваліфіковано, з перевищенням наданих повноважень, та безпідставно застосували до нього фізичне насильство.

Вважає, що покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 вказують на цілковито інші обставини справи, які підтверджують його покази, доповнюють один одного та повністю відображають реальну картину подій 05.11.2017 pоку та доводять необґрунтованість складеного протоколу.

Вважає, що нагрудні камери в інспекторів були нарочито вимкнені, бо в разі фіксуваня події, було б можливим довести об'єктивність того, що відбулося в дійсності, та обставини перевищення обов'язків працівниками поліції.

Вважає, що протокол відносно нього по ст. 185 КУпАП складено безпідставно і в такий спосіб працівники поліції намагаються приховати свої протиправні дії, що супроводжувались застосуванням до нього насильства.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Просив допитати його свідків, оскільки суд взагалі не визначився в оскаржуваній постанові чому він не взяв їх покази до уваги, які повністю спростовували свідчення працівників поліції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_2, який прохав задовольнити апеляційну скаргу, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, вивчивши та перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Районний суд в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_2,послався на протокол про дане правопорушення та свідчення працівників поліції ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про те, що коли з автомобіля вийшов ОСОБА_2, йому була подана команда зберігати дистанцію та не наближатися до поліцейського, однак ОСОБА_2 дану вимогу поліцейського ОСОБА_3 не виконав, в результаті чого поліцейський застосував силу та поклав ОСОБА_2 на землю.

Як вбачається з пояснень в судовому засіданні 1 інстанції Інспектор поліції ОСОБА_4 показала, що вночі 05 листопада 2017 року під час відпрацювання території було виявлено підозрілий автомобіль, який був зупинений. З автомобіля почали виходити люди та ігнорувати законні вимоги працівників поліції на зупинку, намагаючись втекти з автомобіля, та в автомобілі була помічена людина, яка підходила під орієнтування. Потім вона почула крик ОСОБА_2, який просив викликати швидку допомогу. Пасажири в даному автомобілі перебували в стані алкогольного сп'яніння, вимоги працівників поліції не виконували, перебуваючи під прицілом пістолету, все одно не зберігали безпечну дистанцію стосовно працівників поліції.

Інспектор ОСОБА_3 показав, що пасажири зупиненого автомобіля не виконували законні вимоги працівників поліції. ОСОБА_2 була надана команда зберігати дистанцію, на яку він не реагував та продовжував наближатися до нього. Зрозумівши, що ОСОБА_2 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, він поклав пістолет до кобури та застосував прийом рукопашного бою, тим самим поклав останнього на підлогу.

Проте, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в апеляційному суді про обставини справи пояснили:

- ОСОБА_6 про те , що 05.11.2017 року близько 2 години ночі вони їхали додому на автомобілі, яким він керував. Вони зупинились, коли ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, аби й ти додому, то працівники поліції почали світити ліхтарями та наказали йому лягти на землю. ОСОБА_2 на їх прохання сказав, що вона брудна, а він у чистому одязі, і тоді отримав від поліцейського один удар в спину гумовою палицею та один удар ногою в обличчя, після чого впав та втратив свідомість.

- ОСОБА_7 про те, що коли ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, поліцейські почали світити також і в нього ліхтарями, та побачив, як ОСОБА_2 стояв на колінах, руки його були за головою, а потім працівник поліції став його бити, ОСОБА_2 впав на землю та знепритомнів від отриманого удару.

-Допитаний свідок ОСОБА_8, пояснив, що коли ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, він побачив людей з ліхтарями, яким не чинив ніякого опору, не погрожував їм.

-Потерпілий ОСОБА_2 пояснив в апеляційному суді, що коли він вночі 05.11.2017 року вийшов з автомобіля, то йому в обличчя почали світити невідомі особи ліхтарями та наказали підняти руки, а потім лягти на землю. Коли він попросив їх не лягати на землю, остільки був в чистому одязі, то неочікувано отримав ногою удар в обличчя та втратив свідомість. Прийшовши до тями він попрохав про допомогу, оскільки почував себе погано, отримав тілесні ушкодження. ОСОБА_2 також пояснив, що не супротиву нікому не робив , не намагався втекти, не лаявся, нікого не ображав і не погрожував. В ході бесіди з вказаними особами йому стало відомо, що ними були працівники поліції, які відпрацьовували місцевість, та пояснили, що його особу помилково перепутали зі злочинцем.

Згідно висновку № 3721 від 06.11.2017 року, у ОСОБА_2 виявлені легкі тілесні ушкодження.

Однак, зазначеним поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 при винесенні оскаржуваної постанови, судом першої інстанції, оцінки не надано, не вмотивовано підстав неприйняття цих показів до уваги, наявні суперечності між їх показами і показами працівників поліції не були усунуті.

Дані пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджується і з показами вище вказаних свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 як в цілому. так і в деталях. Будь-яких підстав не довіряти поясненням вказаних свідків та ОСОБА_2, не вбачаю.

Районний же суд прийшов до висновку. що ОСОБА_2 вчинив злісну непокору працівникам поліції та кваліфікував ним скоєне за ст. 185 КУпАП .

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків….або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок, що зазначено і в Постанові Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 року(абзац 2 пункт 7).

При цьому, районний суд свій висновок зробив фактично на підставі рапортів та свідчень вказаних поліцейських, та послався на протокол про адміністративне правопорушення,

Але за наведених вище обставин докази, покладені в основу винуватості ОСОБА_2 належними та достовірними визнані бути не можуть, остільки протокол по суті не відповідає вимогам ст..256 КУПаП, в ньому невірно викладені обставини інкримінованого йому правопорушення, а покази поліцейських не узгоджуються між собою, є суперечливими.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з'ясовано усі обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не з'ясовано правильність складання протоколу, неправильно встановлено фактичні обставини справи, неналежно вмотивовано рішення чому надані переваги поясненням працівників поліції та не взяті до уваги свідчення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7. З пояснень останніх реально видно, що ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких об'єктивних дій, які б свідчили про наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Тому висновки районного суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним злісної непокори законному розпорядженні або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, передбачених ст. 185 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи, та є невірними. ОСОБА_2 не допускав дій які б реально свідчили у про злісну непокору розпорядженням працівників поліції.

Відтак вважаю постанову суду першої інстанції не можна визнати законною, а тому вона підлягає скасуванню.

За таких обставин, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити, постановити нову, якою постанову суду першої інстанції - скасувати, та закрити щодо ОСОБА_2 провадження у справі, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. - скасувати.

Постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КУпАП -та провадження закрити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: В.Д. Коваленко