Дата документу 03.03.2018
Справа № 320/1683/18

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«03» березня 2018 року м. Мелітополь
Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Ковальова Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділення військової служби правопорядку Запорізького зонального відділу військової служби правопорядку у Збройних Силах України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Марниулі, Грузія, громадянина України, помічник начальника командного пункту військової частини НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А :
28 лютого 2018р. в період з 10:00 до 12:00 на території військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 відкрито відмовлявся виконувати усний наказ командира військової частини НОМЕР_2 , щодо вибуття до медичної установи для проходження медичного свідоцтва, зачинившись у власному автомобілі. Встановлено, що 28.02.2018 року близько 09:10 на території військової частини НОМЕР_2 в класі підготовки офіцерів командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 проводилась службова нарада, під час якої майор ОСОБА_2 зробив зауваження підпорядкованому йому помічнику начальника командного пункту лейтенанту ОСОБА_1 , на що останній висловив своє невдоволення. Майор ОСОБА_2 наказав лейтенанту ОСОБА_1 вийти з приміщення де проводилась нарада та вийшов разом із ним для проведення профілактичної бесіди. Під час бесіди майор ОСОБА_2 відчув від лейтенанта ОСОБА_1 різкий запах вживання алкогольних напоїв, та як командир військової частини НОМЕР_2 віддав усний наказ про те, що після закінчення наради лейтенанту ОСОБА_1 необхідно проїхати разом із ним до КП «Мелітопольський психіатричний диспансер», цей наказ лейтенант ОСОБА_1 почув та зрозумів.
Близько 10:00 28.02.2018 року після закінчення наради майор ОСОБА_2 віддав наказ підготувати автомобіль та повідомити лейтенанта ОСОБА_1 про те що, йому потрібно зібратись, взяти особисті документи та прослідувати разом з ним до медичної установи для проходження медичного свідоцтва. Вийшовши на вулицю майор ОСОБА_3 направився до стоянки автомобілів, побачив там лейтенанта ОСОБА_1 та наказав йому сісти в автомобіль солдата ОСОБА_4 , який вже був підготовлений до виїзду. У свою чергу лейтенант ОСОБА_1 сів у свій власний автомобіль та зачинився в ньому. Підійшовши до автомобіля лейтенанта ОСОБА_1 майор ОСОБА_2 наказав йому вийти з автомобіля, на що лейтенант ОСОБА_1 повідомив що він себе погано почуває, переживає за своє здоров`я та відмовився вийти з автомобіля. Майор ОСОБА_2 повідомив лейтенанта ОСОБА_1 у разі подальшого ігнорування його законних вимог він буде вимушений викликати представників Військової служби правопорядку для втручання у ситуацію.
Близько 11:00 на територію військової частини НОМЕР_2 прибули представники Військової служби правопорядку на чолі з старшим офіцером відділення Військової служби правопорядку Запорізького зонального відділу військової служби правопорядку майором ОСОБА_5 . Підійшовши до автомобіля лейтенанта ОСОБА_1 майор ОСОБА_5 наказав йому вийти із автомобіля для встановлення причин та умов події що склалась, але лейтенант ОСОБА_1 відмовився виходити з автомобіля та через вікно повідомив що погано себе почуває, переживає за своє здоров`я та вийде з автомобіля лише після приїзду представників Національної поліції, яких він вже викликав з власного мобільного телефону. Приблизно о 11:20 до військової частини НОМЕР_2 прибули представники Національної поліції, командир військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_2 їх зустрів, розповів про ситуацію та пропустив на територію військової частини. Представники Національної поліції підійшли до автомобіля лейтенанта ОСОБА_1 , поспілкувавшись із ним запропонували вийти йому з автомобіля, на що він погодився. Після спільної бесіди лейтенант ОСОБА_1 приблизно о 11:40 28.02.2018 року погодився проїхати до медичної установи у супроводі представників Військової служби правопорядку та представників Національної поліції. За результатами пройденого свідоцтва було встановлено факт вживання алкогольних напоїв лейтенантом ОСОБА_1 , але станом на 11:50 28.02.2018 року в стані алкогольного сп`яніння не перебував.
Виходячи з вище викладеного слід дійти висновку, що лейтенант ОСОБА_6 свідомо та відкрито відмовлявся виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 та вживав заходи щодо затягування часу проходження медичного свідоцтва, з метою ухилення від відповідальності. Зухвало нехтував вимогами представників Військової служби правопорядку, ст.ст. 11,12,13,26,30,37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та погодився проїхати до медичної установи лише після розмови з представниками Національної поліції.
На сьогоднішній день по всій території України діє особливий період, а саме:
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
Указом Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15" від 26 вересня 2016 року N 411/2016 (Указ N 411/2016) прийнято рішення провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 15/2015), крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.
Роз`яснення про дію особливого періоду міститься в листі Міністерства Оборони України від 01.10.2015 р. №322/2/8417. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває до тепер. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.
Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа N 800/582/14) (Постанова N 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Ураховуючи вимоги вищезазначених законодавчих актів України, а також з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.
Таким чином, враховуючи вищезазначені фактичні обставини, 28.02.2018 з 10:00 по 12:00 лейтенант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Збройних Сила України, виконуючи обов`язки військової служби за призначенням в умовах особливого періоду, в службовий час, на території військової частини, свідомо та відкрито відмовлявся виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 , чим саме своїми винними діями вчинив військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Під час розгляду адміністративного матеріалу, ОСОБА_1 свою провину у скоєному правопорушенні визнав повністю та просив суворо його не карати.
Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП підтверджується наступними доказами:
? протоколом про адміністративне правопорушення ДНЗ/1 № 21 від 02.03.2018 року;
? поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ,
? висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.02.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, та іншими матеріалами справи.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Враховуючи особу винного, обставини здійснення ним правопорушення, а також інші обставини у справі, вважаю що його необхідно піддати адміністративному стягненню, передбаченому санкцією статті, за якою кваліфіковано його діяння у вигляді штрафу.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352,40 грн.
Керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, 2 ст. 172-10, 283, 284, 294 КУпАП, суддя
постановила:
Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2465 /дві тисячі чотириста шістдесят п`ять/ гривень 00 копійок.
Штраф підлягає сплаті за наступними реквізитами: (рахунок № 0013 КБК 21081100 Назва «Адміністративні штрафи та інші санкції» Отримувач «Мелітопольське УК /Мелітополь/ 21081100 Банк отримувача ГУ ДКСУ у Запорізькій області МФО 813015).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня повідомлення про винесення вказаної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 /трьохсот п`ятдесяти двох/ гривень 40 копійок (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.).
Строк пред`явлення постанови до виконання до 03.06.2018 року.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд в продовж 10 днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова