АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6764/17Суддя 1 інстанції Хомініч С. В.
Номер провадження 33/774/57/К/18Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня місяця 14 дня, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: м-н. 5-й Гірницький, 43/108, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 ОСОБА_3, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

За участю:

Правопорушника ОСОБА_2

ВСТАНОВИЛА :

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці .

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 09 листопада 2017 року о 23 год. 20 хв. в м. Кривому Розі по вул. В. Великого, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом CHEVROLETAVEO н.з. АЕ5557АР,у якого в тему пору доби не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.

Правопорушення вчинено ОСОБА_2 повторно протягом року (21.08.2017 за ч. 1 ст. 121 ОСОБА_3).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 27 січня 2018 року подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що постанову суду першої інстанції не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи.

ОСОБА_2 зазначає про те, що судом не було належним чином досліджено усі фактичні обставини справи, зокрема не було досліджено обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення та невідповідність у показаннях свідка та його пояснень з письмовими матеріалами справи.

Також звертає увагу на те, що протокол серії БР № 152320 від 10.11.2017 року був складений не на місці події, як того вимагає закон, а в приміщенні УПП в м. Кривому Розі.

Окрім того, вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази щодо його характеристики .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, підтримав вимоги апеляційної скарги, підтвердив доводи викладені в ній та просив її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до змісту ст. 280 ОСОБА_3, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 ОСОБА_3 слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом першої інстанції була надана неправильна юридична оцінка фактичним даним, які містяться в матеріалах справи, та які були предметом розгляду в суді першої інстанції, що потягло за собою необґрунтоване притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3.

Відповідно до диспозиції ст. 121 ОСОБА_3, адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового керування, рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), має інші технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, заборонено його експлуатувати, а також якщо транспорт переобладнано з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Таким чином, суб'єкт правопорушень, передбачених ч. 1 4, ст. 121 ОСОБА_3, є спеціальним. Це водій, який вчинив подібний проступок вперше або якого протягом останнього року вже притягували до відповідальності за правопорушення, визначені ч. 1 4 ст. 121 ОСОБА_3. Водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка (Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 р. № 2344-ІІІ). Суб'єктивну сторону зазначених правопорушень характеризує вина, що може бути у формі умислу або необережності, оскільки особа може як бажати вчинити протиправні дії (керування технічно несправним або переобладнаним транспортним засобом), так і байдуже ставитись до виконання покладених на неї обов'язків (порушення вимог щодо користування ременями безпеки).

Як встановлено апеляційним переглядом, суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не зясував фактичні обставини справи, оскільки викладені судом в постанові висновки про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, не вмотивовані належним чином та не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах цієї справи.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що визнаючи ОСОБА_2 винним та притягуючи його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, як на доказ вини ОСОБА_2, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 152320 від 10.11.2017, відповідно до якого 09 листопада 2017 року о 23 год. 20 хв. в м. Кривому Розі по вул. В. Великого, водій ОСОБА_2 кервав транспортним засобом CHEVROLETAVEOн.з. АЕ5557АР, у якого в тему пору доби не працювала ліва фара в режимі ближнього світла, правопорушення вчинено повторно протягом року (21.08.2017 за ч. 1 ст. 121 ОСОБА_3) (а.с. 1); поясненнями ОСОБА_2, які він надавав в судовому засіданні першої інстанції та підтвердив, що дійсно 09.11.2017 під час зупинки його працівниками ПП, на його транспортному засобі не горіла ліва фара; поясненнями свідка ОСОБА_4, які були надані ним в суді першої інстанції, та який підтвердив, що 09.11.2017 у автомобіля CHEVROLET AVEO н.з. АЕ5557АР дійсно не світила права фара коли його зупинили працівники патрульної поліції; довідки, в якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте у справі рішення, відповідно до якої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 ОСОБА_3 (керування водієм транспортним засобом, що має несправності) 21.08.2017 та на нього накладено стягнення у виді штрафу. 28.09.2017 постанова про накладення адміністративного стягнення направлена до відповідного відділу ДВС, отже постанова набрала законної сили.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність наданих доказів по справі не вбачається.

При цьому, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_2 своєї провини у вчиненому не визнав, в письмових поясненнях від 10 листопада 2017 року виклав свою версію подій, посилаючись на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 було заявлено клопотання про витребування інформації від начальника Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції стосовно результату перевірки скарги ОСОБА_2 на дії працівника патрульної поліції, окрім цього інформацію про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР 748107 від 21.08.2017 року, заступника командира роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_5 Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7

На адресу апеляційного суду надійшла відповідь від національної поліції України Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_5 Департаменту патрульної поліції за вх. № 1551 від 21.02.2018 року про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 748107 від 21.08.2017 року, також надійшла інформація про те,що на момент проведення перевірки за зверненням ОСОБА_7 інспектор роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП рядовий поліції ОСОБА_3 кий здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7, звільнився зі служби в поліції. В ході проведення перевірки встановлено, що в діях вищевказаного працівника Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_5 Департаменту патрульної поліції вбачається порушення вимог чинного законодавства України, яким керується працівник поліції під час несення служби та підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, проте враховуючи, що згідно з наказом ДПП від 07.12.2017 року №540 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням з 13.12.2017 року, тому притягнути його до дисциплінарної відповідальності не представляється можливим.

Однак, судом не були перевірені, не зазначені та не прийняті до уваги пояснення ОСОБА_2, а саме, що він з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності 21.08.2017 року оскаржив дії працівників патрульної поліції.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неповноти зясуванням обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, та, у звязку з цим, порушенням норм матеріального та процесуального права, й вважає висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані висновки ним здійснено без належної оцінки доказів, які до того ж мають суперечності.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б безумовно підтверджували відповідність дій ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3.

Згідно із положеннями ст. 7 ОСОБА_3, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, в частині встановлення вини ОСОБА_7 не підтверджені в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність його за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, встановлено, що справу суд першої інстанції, розглянув з недотриманням вимог ст. ст. 279, 280 ОСОБА_3, докази наявні у справі ретельно не були перевірені, відповідно до ст. 252 ОСОБА_3, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов хибного висновку, визнавши доведеною провину ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3.

За таких обставин, суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року скасувати із закриттям провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року задовольнити.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3, - скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3 на підставі п.1 ст.247 ОСОБА_3 - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1