АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/753/2018 Суддя 1 інстанції - Курило А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 320 гривень.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3, 08 жовтня 2017 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «Mazda 626» державний номер НОМЕР_1, рухався по проспекту Визволителів, 6, в місті Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від медичного огляду, для встановлення стану сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На постанову суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами ОСОБА_3 постанова суду першої інстанції є незаконною та формальною.

В обґрунтування свої вимог апелянт зазначає, що 19.12.2017 року він не керував автомобілем по проспекту Визволителів. 6 в м. Києві та в стані алкогольного сп'яніння не перебував. Його транспортний засіб був зупинений по проспекту Броварському в м. Києві, огляд приладом «Драгер» працівники поліції йому не пропонували, оскільки як вони пояснили запакованого не було. Крім того, на місце зупинення його транспортного засобу працівники поліції не могли зупинити свідків у зв'язку з чим відбулося переміщення на проспект Визволителів, 6 в м. Києві, де більш людяно.

ОСОБА_3 вказує на те, що судом першої інстанції не були перевірені та спростовані його пояснення, не було надано можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме заявляти клопотання про допит свідків та працівників поліції, які б могли спростувати або підтвердити зазначене ним.

Апелянт стверджує, що в порушення вимог ст. 33 КУпАП, суд не врахував обставин, які повинні бути враховані при накладенні адміністративного стягнення, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що нього характеризують, його майновий та сімейний стан, а з постанови судді не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися, а тому в цій частині постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи та є необгрунтованою і формальною. Розглядаючи справу, суд не дотримався принципів повноти та об'єктивності судового розгляду. Зміст постанови судді не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Крім цього ОСОБА_3 вказує на те, що при розгляді даної адміністративної справи, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 252 КУпАП, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність його вини у тому, що він (ОСОБА_3) керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння та взагалі керував транспортним засобом по проспекту Визволителів, 6 в м. Києві.

Апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків, які підтвердили факт його відмови від проходження огляду на предмет вживання алкоголю, самі по собі, без їх належної перевірки, не можуть служити безспірними доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт вказує на те, що впротоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що він відмовився від проходження на огляд приладом "Драгер", а згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

ОСОБА_3 стверджує, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи та недоведено його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього апелянт вказує на те, що відповідно до вимог ст.ст. 265-2, 265-1 та 266 КУпАП працівник поліції за наявності підстав, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАІІ, повинен тимчасово затримати транспортний засіб, тимчасово вилучити у водія посвідчення водія та відсторонити водія від керуванням транспортним засобом. У разі невиконання водієм вимог працівника поліції, останній має право вжити заходів щодо затримання водія в адміністративному порядку, передбаченому ст.ст. 260- 263 КУпАП, однак, в нього було тільки вилучено посвідчення водія.

Всі обставини, на думку апелянта, є підставою для закриття провадження, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, пояснення інспектора патрульної поліції Дацко О.М., перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Винуватість ОСОБА_3у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 436587 від 08 жовтня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою з дотримання вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, згідно з яким ОСОБА_3, 08 жовтня 2017 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «Mazda 626» державний номер НОМЕР_1, рухався по проспекту Визволителів, 6, в місті Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від медичного огляду, для встановлення стану сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків. (а.с. 1).

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, виявлені працівниками поліції 08.10.2017 року у ОСОБА_3 в розумінні п.п. 1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, винуватість ОСОБА_3у порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 08 жовтня 2017 року о 03 год. 30 хв. від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в протоколі не вказали (а.с. 3).

Також факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується поясненнями в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектора патрульної полії Дацко О.М. та витребуваним на запит апеляційного суду відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 08 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3, з яких вбачається, що 08.10.2017 року ОСОБА_3 на пр-ті Броварському в м. Києві був зупинений працівниками патрульної поліції. Водієві було пояснено причину зупинки. Під час спілкування з ОСОБА_3 інспекторами патрульної поліції у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, які стали підставою для проведення працівником поліції огляду на стан сп'яніння. ОСОБА_3, було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», або в найближчому закладі охорони здоров'я, однак пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки останній відмовився, мотивуючи це тим, що він «язвєнік», проте погодився пройти медичний огляд в медичному закладі. Прибувши до КМНКЛ «Соціотерапія» за адресою м. Київ. вул. Визволителів, 6, ОСОБА_3 інспекторами патрульної поліції було знову запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, проте останній відмовився від проходження будь якого огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, у зв'язку з чим на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що він керував автомобілем по пр.-т. Броварському, а не по вул. Визволителів, як це зазначено у постанові суду, є слушними, проте, зазначений недолік ніяким чином не впливає на наявність чи відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, адже, факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння був зафіксований саме за адресою м. Київ. вул. Визволителів, 6, де і було на нього складено протокол про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, то такі порушення судом першої інстанції були допущені, оскільки справу було розглянуто без його участі. Разом з тим, недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки права ОСОБА_3, передбачені, ст. 268 КУпАП ОСОБА_3 були в повному обсязі реалізовані в суді апеляційної інстанції, в тому числі шляхом надання пояснень, заявлення клопотань та інше, як і не є безумовною підставою для скасування постанови відсутність в матеріалах справи доказів щодо відсторонення ОСОБА_3 від керування автомобілем, за наявності такого.

Обраний суддею ОСОБА_3 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал