БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/62/18
Провадження № 3/497/52/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2018 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

прокурора Дундер Е.В.,

особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград матеріали про адміністративне правопорушення, що надійшли до суду 12.01.2018 року відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого на даний час лікарем хірургом КУ «Болградська ЦРЛ», одруженого, місце проживання якого зареєстроване за місцем фактичного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії КЕ 675871, виданий 19.08.1997року Болградським РВ УМВС України в Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2018 року оперативним уповноваженим відділу протидії злочинам у бюджетній сфері Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, майором поліції ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 65.

Згідно цього протоколу слідує, що ОСОБА_1 будучи особою, звільненою з посади головного лікаря КУ «Болградська центральна районна лікарня», несвоєчасно без поважних причин подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги пункту 1 ч.2 ст. 45 Закону України « Про запобігання корупції».

Відповідно до розпорядження голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області №33/п від 21.05.1997 року ОСОБА_1 призначено на посаду в.о. головного лікаря КУ «Болградська центральна районна лікарня», тобто згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 є посадовою особою юридичної особи публічного права, на якого поширюється дія цього Закону.

На підставі розпорядження голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 26.10.2017 року №415/А-2017 ОСОБА_1 звільнений з посади головного лікаря КУ «Болградська районна центральна лікарня», та на підставі наказу №109-К від 27.10.2017 року переведений на посаду лікаря хірурга хірургічного відділення №2 КУ «Болградська центральна районна лікарня».

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Відповідно до ч.1, п. 2, підпункту «а», ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»», субєктами, особами, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на яких поширюються дія Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Згідно рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11.08.2016 року «Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» - декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування подається не пізніше дня такого припинення.

Саме на виконання названого розяснення ОСОБА_1 був зобовязаний подати електронну декларацію у строк до 16.11.2017 року.

Проте, ОСОБА_1 в порушення вимог п.1 ч.2 ст.45 Закону та Рішення НАЗК №3 від 11.08.2016 року, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію після звільнення, а саме:26.12.2017 року.

На думку особи, яка склала протокол, вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

У графі пояснення особи, що притягується до відповідальності, значиться, що ОСОБА_1, відмовився від дачі пояснень, виклав пояснення на окремому аркуші (а.с.5).

У письмових поясненнях ОСОБА_1О, по суті порушення зазначив, що не подав своєчасно декларацію, оскільки невірно зрозумів зміст п.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», вважав, що подати декларацію повинен був до 1 квітня 2017 року, та не знав про рішення НАЗК № 3 від 10.06.2016 року «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

26.12.2017 року ним, ОСОБА_1 було подано електронну декларацію. У подальшому зобовязався не порушувати законодавство України» (а.с.21).

Прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 підтримала відомості, викладені у протоколі, стверджувала про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, наполягала на притягненні його до відповідальності.

Пояснила, що своїми діями ОСОБА_1, будучи особою, звільненою з посади головного лікаря комунального закладу, несвоєчасно подав декларацію особи, яка згідно підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а тому вчинив дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Особа, яка склала протокол ОСОБА_3, будучи двічі повідомленим про час та місце проведення судового розгляду (а.с.75, 80) в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань до суду не подавав.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував наявність складу адміністративного правопорушення в його діях, оскільки Законом визначено єдиний строк подачі декларації до 01 квітня кожного року, інших строків законом не визначено. Рішення НАЗК має рекомендаційний характер, та не є нормативним актом, згідно якого настає відповідальність. Звільнення його з посади 26.10.2017 року було для нього дуже не сподіваною та шокуючою новиною. З 27.10.2017 року по 05.11.2017 року він перебував на лікарняному, а потім з 06.11.2017 року по 30.11.2017 року у відпустці. Крім того, він оскаржив рішення про його звільнення. Лише 26.12.2017 року йому зателефонував оперативний уповноважений ОСОБА_3 та повідомив про необхідність подачі такої декларації у звязку зі звільненням протягом десяти днів після звільнення. В звязку з чим, він ОСОБА_1 відразу ж після розмови заповнив і надіслав е-декларацію. Копію якої спрямував ОСОБА_3. Наступного дня, він відбув до м.Одеси для надання особистих пояснень оперативному уповноваженому УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ ОСОБА_3

Тому, вважає, що він не мав умислу допустити назване порушення. Так як керувався виключно Законом, а рішення НАЗК він не знав, і йому не було відомо про визначений цим рішенням строк для подачі декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями у звязку зі звільненням з посади головного лікаря.

Наполягав на закритті провадження по справі в звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 підтримав думку свого підзахисного щодо відсутності в його, ОСОБА_1 діях складу адміністративного правопорушення. Стверджував, що висновок особи, яка склала зазначений протокол, про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», не відповідає дійсності та є помилковим. Зазначив, що пункт 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначає хто та за який період подає декларацію, а п. 2 ч. 2 ст. 45 Закону - коли.

Так, стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції» (Подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) визначає:

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином, при будь-якому тлумаченні положень ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», кінцевий строк подання ОСОБА_1 декларації після припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, не настав.

Разом з цим у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Також захисник зазначив, що субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зважаючи на відсутність встановленого Законом України «Про запобігання корупції» терміну подання декларації особами, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, в діях ОСОБА_1 відсутня об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

З огляду на це орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення.

Однак, відповідним органом не надано суду жодного доказу на підтвердження в діях ОСОБА_1 умислу, направленого на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Більш того, про це також свідчать обставини справи, з яких випливає, що ОСОБА_1 не приховував майновий стан субєкта декларування, зареєстровані відомості викладені в декларації відповідають дійсності, так як ніяких майнових змін в нього не було, що підтверджується поданою ним декларацією за 2016 рік, а як тільки йому було рекомендовано майором поліції ОСОБА_3 терміново подати електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, в звязку зі звільненням, він самостійно вніс ці відомості до Реєстру 26.12.2017 року.

Тому з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного захисник просив, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення усіх присутніх, вивчивши надані суду матеріали, дослідивши надані докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються обвинувачення та заперечення, відповідність їх вимогам законодавства, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і ухвалення обєктивного законного рішення по суті, суд зясував наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 256, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити у судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, ухвалити мотивоване законне рішення.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судовим розглядом встановлено, що оперативним уповноваженим відділу протидії злочинам у бюджетній сфері Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, майором поліції ОСОБА_3 12.01.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення № 65 відносно ОСОБА_1 за ст.172-6 ч.1 КУпАП.

З даного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 будучи особою, звільненою з посади головного лікаря КУ «Болградська центральна районна лікарня», несвоєчасно без поважних причин подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги пункту 1 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Так, 26.10.2017 року він був звільнений згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області № 415/А-2017 (а.с.30), тобто з 27.10.2017 року припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави.

По твердженню особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, ОСОБА_1 мав би подати електронну декларацію у строк до 16.11.2017 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» N 1700-VII від 14 жовтня 2014 року з послідуючими змінами і доповненнями, корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В п.2 роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року зазначено, що «вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати:

1) об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Зазначимо, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання "щорічно до 1 квітня". Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання "припиняє діяльність" дає підстави констатувати, що термін "припинення" за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном "звільнення" як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України "Про державну службу" (ст. 83), Закону України "Про статус народного депутата України" (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною».

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за ч.1 ст.172-6 КупАП згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» - «посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини1 цієї статті», оскільки на момент звільнення займав посаду Головного лікаря Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня», яка є спільною власністю територіальних громад Болградського району, управління яким здійснює Болградська районна рада Одеської області.

За даними з сайту Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення 26.12.2017 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 №3, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави вабо місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнаватися про таке припинення.

Таким чином, наявний сумнів щодо строку подачі декларації особи при звільненні, даний сумнів не може бути усуненим розясненням НАЗК №3, враховуючи те, що розяснення мають рекомендаційний характер.

Надалі в роз'ясненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року йде мова про те, що «Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;

2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями;

3) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності».

При складанні даного протоколу ОСОБА_3 взагалі не зясовувалося питання наявності поважних причин і не досліджувалися докази, хоча з наявних в матеріалах документів, які були досліджені судом вбачається, що ОСОБА_1 був певний період на лікарняному (з 27.10.2017 року до 05.11.2017 року), потім деякий час у відпустці (з 06.11.2017 року по 30.11.2017 рік), а тому постає питання чи спроможна була ця особа взагалі подати декларацію.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, він був звільнений з посади головного лікаря на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації Одеської області № 415/А-2017 від 26.10.2017 року на підставі рішення сесії Болградської районної ради від 26.10.2017 року №210-VІІ.

07 листопада 2011 року подав до суду позов про визнання незаконними, скасування рішень про звільнення та поновлення на роботі, який розглядається Болградським районним судом Одеської області і рішення ще не прийнято.

Також матеріалами справи не встановлено, за які періоди ОСОБА_1 раніше подавав декларації. Як він сам стверджував в судовому засіданні, за період перебування на посаді головного лікаря він до 2016 року подавав декларації в паперовому вигляді і все майно та доходи, які він та члени його сімї отримали за звітні періоди, задекларовано.

Наразі до декларації, поданої ним 26.12.2017 року - запитань не було.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія та умисне несвоєчасне подання електронної декларації. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання електронної декларації.

Однак особою, яка склала протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умислу направленого на порушення абзацу першого ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Предметом правопорушення за ч.1 ст.176-2 КУпАП є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період,охоплений раніше поданими деклараціями.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, предметом якого є декларація за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положенням статті 245 КУпАП регламентовано, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з розглянутих судом матеріалів та вислуханих пояснень не вбачається існування самої події правопорушення, тим більш, не вбачається складу правопорушення в діях (бездіяльності) ОСОБА_1, з наступних підстав.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Конституцією України, а саме її статтею 62, визначено, що Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 є склад правопорушення, оскільки у судовому засіданні не доведено наявності в нього самого спрямованості на порушення заборон, невиконання обов'язків, передбачених нормою права, та, навіть, сама подія правопорушення, оскільки суду не доведено наявність порушення ним будь-чиїх прав, інтересів, які охороняються державою, а саме: особистих, суспільних, державних та будь-яких інших, а також не доведено у судовому засіданні наявність тяжких наслідків від навмисних незаконних дій (бездіяльності) ОСОБА_1, від чого будь-кому спричинено будь-яких збитків.

Оскільки усі сумніви у наявності події правопорушення та наявності вини в діях ОСОБА_1 щодо вчинення правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, мають тлумачитися на його користь, тобто, неточності у викладені у досліджених судом статтях законодавчих актів, з яких не можна чітко визначити обсяг та строки дії особи, якій регламентується виконувати цей закон, тому, в разі спору про наявність цієї нечіткості, усі сумніви мають тлумачитися на користь особи, яка виконала вимоги Закону, проте є невизначеність щодо конкретного строку, в який ця вимога Закону мала б була бути виконаною.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, тому, на підставі ст.247 п.1 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події адміністративного правопорушення та відсутністю в діях особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, складу правопорушення, у скоєнні якого особа обвинувачена.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.172-6 ч.1, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 279, 280, 283, 284, 285, 287-289, 291 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП, за відсутністю в діях особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено 14.03.2018 року.

Суддя ____________ С.В.Кодінцева