Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/137/2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.02.2017 року, того ж дня о 10 год. 00 хв. по вул. Г. Дніпра у м. Києві, гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків. ОСОБА_2 порушив п. 2.9 (А) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2017 та апеляційну скаргу, в якій просить провадження у справі № 3/756/2570/17 від 28.04.2017 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що адміністративне стягнення, якому його було піддано постановою суду, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам і є такою, що підлягає апеляційному оскарження у зв'язку з неповнотою проведеного судового розгляду, а також зазначає про те, що при винесенні вказаної постанови суддя порушив його право згідно ст. 268 КУпАП на судовий захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм права.

Крім того, скаржник вказує на те, що огляд водія проводиться поліцейськими на місці зупинки із застосуванням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом, такі технічні засоби повинні мати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки і без наявності у поліцейського таких документів огляд не проводиться, або результати огляду можна визнати недійсними, проте поліцейськими не було пред'явлено а ні йому, а ні свідкам жодних вищевказаних документів.

На думку скаржника, судом першої інстанції було порушено і вимоги ст. 33 КУпАП України, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин при обранні виду адміністративного стягнення, проте у матеріалах справи, та в тексті постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувались та враховувались, при цьому у матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан .

Зокрема, як вважає скаржник, суд першої інстанції, розглядаючи справу значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за № 14, крім того, на думку скаржника, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка до неї притягується, а також при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280, у тому числі шляхом допиту та призначення експертиз, а зміст постанови має відповідати вимогам, встановлених статтями 283, 284 КУпАП.

В поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року, скаржник зазначає про те, оскаржувану постанову суду він отримав лише 24 листопада 2017 року, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи, повісток від суду про дату розгляду справи він не отримував у зв'язку з чим не знав про дату судового засідання.

Перевіривши обґрунтованість доводів, наведених у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року, вважаю, що достатніх підстав для поновлення цього строку немає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що постанова судді про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП була винесена 28 квітня 2017 року, а апеляційну скаргу на цю постанову останній подав лише 24 листопада 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку більше ніж на шість місяців.

Незважаючи на те, що зазначена адміністративна справа дійсно була розглянута за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а також приймаючи до уваги ту обставину, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані про направлення ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови від 28 квітня 2017 року, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для поновлення строку на оскарження цієї постанови, оскільки строк на подання скарги було пропущено з причин, які не можуть бути визнані поважними.

Зокрема, наявні в матеріалах справи дані, свідчать про те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, про що свідчить судова повістка, яка направлялась за дійсним місцем його проживання, однак була повернута без вручення з відміткою про причину повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 7-8).

Між тим, незважаючи на те, що ОСОБА_2 було відомо про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього буде здійснюватись в Оболонському районному суді м. Києва, про що прямо зазначено в копії отриманого ним протоколу про адміністративне правопорушення від 11 лютого 2017 року, останній жодного разу, протягом майже дев'яти місяців, не поцікавився про рух та результати розгляду справи щодо нього, що свідчить про ігнорування ним своїми правами, в тому числі правом на справедливий, публічний судовий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, яке передбачене ст. 6 Європейської Конвенції про захист людини і основоположних свобод, на яку посилається у своєму клопотанні скаржник.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та юридичної визначеності. Зацікавлені особи, в даному випадку ОСОБА_2, мають право розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди повинні перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання в принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України»). Повноваження вищих судових органів щодо перегляду повинні реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Таким чином, приймаючи до уваги те, що в клопотанні ОСОБА_2, не наведено об'єктивно підтверджених поважних причин пропуску строку на оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити йому у поновленні цього строку.

За таких обставин, враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 була подана після закінчення строку, передбаченого законом на її подання, а апеляційний суд не знайшов підстав для поновлення цього строку, зазначена апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, а матеріали справи про адміністративне правопорушення - до Оболонського районного суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернути особі, яка її подала, а матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_2 - до Оболонського районного суду м. Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Шевчук А.В.