Справа № 524/927/18
Провадження 3/524/1385/18
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Гусач Олександр Миколайович, за участі прокурора Саттарова А.М. , захисника-адвоката Більди В.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності, яка надійшла з Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки в Полтавській області Нацаональної поліції України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, обіймає посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №38 від 08 лютого 2018 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто будучи суб`єктом декларування, відповідно до положень підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 липня 2016 року №958/29088 із змінами, внесеними згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18 серпня 2016 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 19 серпня 2016 року № 1153/29283, не своєчасно повідомив про суттєві зміни у майновому стані, які сталися внаслідок набуття 13 жовтня 2017 року права власності на квартиру, вартість якої перевищувала 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня 2017 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно, будучи суб`єктом декларування, а саме обіймаючи посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11 липня 2017 року уклав з державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» кредитний договір на суму 568508 грн. Вказані кошти були надані на будівництво двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Власний внесок склав 60506 грн. 13 жовтня 2017 року зареєстровано право власності на вказану квартиру. 20 жовтня 2017 року була укладена додаткова угода до кредитного договору відповідно до якої вартість квартира збільшилася. 27 жовтня 2017 року ним укладено у нотаріуса договір іпотеки та отримано документи на квартиру. Вказана квартира є сумісним майном його та дружини. Під час укладання договорів йому увесь час казали, що квартира фактично не його, розпоряджатися він нею не має права. З приводу необхідності подання інформації про суттєві зміни майнового стану консультувався, однак враховуючи, що квартира отримана за рахунок кредитних коштів та є предметом іпотеки думки з цього приводу різнилися. Не зважаючи на це вирішив все ж таки повідомити НАЗК , що й зробив 01 грудня 2017 року. Будь яких намірів приховувати вказану квартиру у нього не було. Вся інформація про квартиру відображена також в декларації за 2017 рік.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Більда В.В. підтримав позицію підзахисного. Надав письмові заперечення на протокол, у яких зазначив про відсутність умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Крім того, вказав на порушення допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, відсутність повноважень у працівників поліції на здійснення перевірки своєчасності подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, наявність невизначеності в застосуванні ч. 2 ст. 172-6 КУпАП у разі укладання кредитного договору. Просив закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях особи.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 2ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена за порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1600 грн., тобто розмір 50 прожиткових мінімумів дорівнює 80000 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 11 липня 2017 року уклав з державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» кредитний договір на суму 568508 грн. на придбання житла, а саме квартири вартістю 605054 грн. , що розташована за адресою АДРЕСА_1 . 21 липня 2017 року укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 11 липня 2017 року, відповідно до якого було викладено в новій редакції пункт 4.2.6 та пункт 5.1.1. 13 жовтня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . 20 жовтня 2017 року було укладено додатковий договір № 2 ( щодо уточнення вартості житла) до кредитного договору від 11 липня 2017 року, відповідно до якого у зв`язку із завершенням будівництва об`єкта житлового будівництва та отриманням технічного паспорта визначена остаточна вартість квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка склала 608847, 40 грн. 27 жовтня 2017 року було укладено іпотечний договір між державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 відповідно до якого предметом іпотеки є квартира вартістю 605054 грн. , що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В момент набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 був суб`єктом декларування, відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції».

В порушення визначеного ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_1 не було повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про зміни в його майновому стані. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та самим ОСОБА_1 .

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). В диспозиції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не передбачено наслідків порушення вимог фінансового контролю, як обовязкової ознаки складу правопорушення. Відтак, дане правопорушення визначено законодавцем як діяння з формальним складом. Але, правопорушення з формальним складом можуть вчинятися лише умисно. З огляду на те, що законодавче визначення необережної вини сфокусоване на суспільно шкідливих наслідках діяння, а вони не входять до структури обєктивної сторони формальних складів правопорушення, можливість вчинення такого правопорушення з необережності виключається. Такі правопорушення є винятково умисними.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Будь-яке умисне діяння має спонукатися певним мотивом і бути направлене на досягнення мети. Але належних і допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 умислу, мотиву і мети діяння ні протокол про адміністративне правопорушення , ні долучені до нього матеріали не містять. Не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення і прокурором у судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки майно, а саме квартира, отримано із законних джерел з залученням коштів «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву». При цьому були укладені кредитний договір, договір іпотеки відповідно до якого встановлена заборона на відчуження предмету іпотеки, відбувалось укладання додаткової угоди після реєстрації права власності, якою була змінена остаточна вартість об`єкта нерухомості, набуття права власності на майно відображене в декларації за 2017 рік, набута квартира не приховувалась, а використовується, як ОСОБА_1 , так і членами його родини, про що свідчить місце реєстрації та проживання зазначене в протоколі, відповідні відомості про суттєві зміни в майновому стані подані до моменту виявлення правоохоронними органами зазначеного в протоколі факту.

Працівниками національної поліції не перевірено та не долучено до матеріалів справи інформації НАЗК, щодо послідовності дій у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 під час заповнення ним повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Таким чином, судом встановлено, що в діянні ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, і взагалі, такі наслідки не настали, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на неточності допущені під час скаладання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, зазначений у протоколі час вчинення адміністративного правопорушення 01.12.2017 року не відповідає обставинам викладеним у протоколі, оскільки перший день прострочення подання повідомлення про суттєві зміни припадає на 24 жовтня 2017 року. Крім того у протоколі зазначено, що датою виявлення правопорушення є дата написання рапорту про виявлення факту правопорушення. Рапорт датовано днем складання протоколу та реєстрацією його в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а саме 08 лютого 2018 року. Натомість з матеріалів долучених до протоколу вбачається, що про несвоєчасне повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 правоохоронним органам було відомо ще 07 грудня 2017 року, що підтверджує лист департаменту захисту екноміки адресований ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Суддя