справа 415/8153/17
провадження № 3/415/82/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Шевченко О.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли від управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, не працюючу, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв. ЦентральнийАДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 грудня 2017 року об 12 годині 17 хвилину в м. Лисичанську по вул. Незалежності, 5, правопорушниця ОСОБА_1 яка протягом року, а саме - 26 березня 2017 року, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, повторно, у порушення вимог п. 2.9 а ПДР України, керувала автомобілем MITSUBISHI LANCER, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом № 179. Огляд на стан спяніння, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «alkotest Drager» 6820, у присутності двох свідків.

У судове засідання правопорушниця ОСОБА_1 не зявилася, про необхідність явки до суду повідомлялася належним чином, про що свідчить телефонограма, передана особисто ОСОБА_1. Про причини неявки, суд не попередила, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи, до суду не надала (а.с. 24). У звязку з чим, судом, на підставі ст. 268 КУпАП, з метою дотримання прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, винесено постанову про привод правопорушниці ОСОБА_1 у судове засідання (а.с. 20), яку, згідно рапорту ДОП Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області лейтенанта поліції ОСОБА_3, не виконано (а.с. 22).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «ОСОБА_4 проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року, наголошено на тому, що особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, правопорушниця ОСОБА_1, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколу (12.12.2017) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб зявитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, та уникнення відповідальності, за вчинене правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і звязку.

На думку суду, неодноразова неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності до суду, яка повинна добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді і доведена змістом досліджених у судовому засіданні: актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, тест № 179, згідно якого ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного спяніння, результат огляду позитивний, кількісний показник 2,29% (а.с. 2-3); а також відтвореної і дослідженої відеозйомки від 12.12.2017, що міститься на СD носії, з якої вбачається, що 12.12.2017 о 12 годині 17 хвилин, у м. Лисичанську по вул. Незалежності, 5, співробітниками УПП в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Департаменту патрульної поліції зупинена правопорушниця ОСОБА_1, яка знаходилася за кермом транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 12).

Із постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 16.05.2017 вбачається, що 23 березня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушивши вимоги п. 2.9 ПДР України, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 6).

У судовому засіданні встановлено, що згідно довідки начальника відділу АП патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, на ім`я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчення водія не видавалося (а.с. 9).

Вище перелічені докази, у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими та такими, які повністю доводять провину ОСОБА_1, у вчинені адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у протоколі.

Згідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Таким чином, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження в суді, і її дії органом поліції кваліфіковані правильно, оскільки остання, будучи особою, яка повторно протягом року вчинила порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, керувала транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 не працює, протягом року притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність правопорушниці, згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд не вбачає.

Суд не визнає в якості обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушниці ОСОБА_1, вчинення правопорушення у стані сп`яніння та повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, оскільки дані обставини є кваліфікуючими ознаками складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Санкція ч.2 ст.130 КУпАП, передбачає накладення штрафу для водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Відповідно до абзацу 4 п. 28 вищевказаної Постанови, судам не можна накладати стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правопорушниці ОСОБА_1 слід призначити стягнення у вигляді штрафу, без застосування стягнень у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та оплатного вилучення транспортного засобу, які передбачені санкцією ч. 2 ст.130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою її виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі вимог ст.ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», ст.40-1 КУпАП, суд вважає за необхідне стягнути з правопорушниці судовий збір у розмірі 352 (трьохста пятдесяти двох) гривень 40 (сорока) копійок.

Керуючись ст. ст. 33, 130 ч.2, 221, 284, 285, 289, 294, 326 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Піддати ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП, адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1, на користь ГУК у місті Києві (отримувач коштів ГУК у місті Києві/м. Київ/2203106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106), судовий збір у розмірі 352 (трьохста пятдесяти двох) гривень 40 (сорока) копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд.

Суддя: О.В. Шевченко