ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 р. Єдиний унікальний номер 531/137/18

Номер провадження 3/542/214/18

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.

при секретарі Коркішко А.М.,.

прокурора Вініченко М.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1.,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Департаменту внутрішньої безпеки Полтавського управління Національної поліції України відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді начальника Карлівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області,

за ст.172-6 ч.2 Кодексу про адміністративні правопорушення України,-

встановив:

21 лютого 2018 року з Апеляційного суду Полтавської області після визначення підсудності надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2018 року оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського управління ДВБ Національної поліції України складено протокол №7 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відносно ОСОБА_1, який перебуваючи на посаді начальника Карлівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, будучи відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» субєктом декларування, порушив вимоги ч. 2 ст.52 вказаного Закону, при наступних обставинах:

ОСОБА_1 01.12.2016, будучи начальником Карлівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону, примітки до ст. 1726 КУпАП, являючись субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону, отримав у власність житловий будинок вартістю 204090 грн., що становить 148 прожиткових мінімумів, разом з цим набув у власність земельну ділянку вартістю 80000 грн., що становить 58 прожиткових мінімумів, порушуючи вимоги ч. 2 ст. 52 Закону та Рішення Національного агентства від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 958/29088 (із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства № 1 від 18.08.2016), не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, шляхом заповнення відповідної електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет субєкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 1726 КУпАП.

Під час розгляду адміністративної справи судом ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення повязаного з корупцією не визнав, пояснив, що дійсно 01 грудня 2016 року отримав у дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку від батька ОСОБА_3. Отриманий в дар будинок і земельна ділянка суттєво не змінила його майнового стану, оскільки він не отримав ніякого доходу та не придбавав цього майна, наміру на приховування подарованого майна не мав, оскільки усі відомості його отримання містяться в публічному реєстрі .

Адвокат ОСОБА_2 просив суд провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Зазначив, що в матеріалах провадження відсутні дані, щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки органу, яким складено протокол.

Прокурор під час розгляду справи просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КпАП України. Вважає, що в матеріалах адміністративної справи міститься достатньо доказів на підтвердження його вини.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, думку прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку:

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу № 334 о/с від 07.10.2016 року полковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Карлівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області (а.с.13).

01.12.2016 на підставі договору дарування № 2021 він став власником житлового будинку по пров.. Робочому, 9, в м.Карлівка, Полтавської області, загальною площею 57,9 кв.м. та земельної ділянки , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0837 га. (а.с.30-33).

Згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посада ОСОБА_1 віднесена до субєктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

При цьому, ним не було повідомлено у десятиденний строк з моменту зміни у майновому стані Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, що не заперечується ОСОБА_1.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-6 КУпАП неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей; правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна Рада України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Однак суду не доведено наявності умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання такого повідомлення та корисну мету таких дій.

У поданій до 01.04.2017р. щорічній декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016р. (Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; оприлюднено на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції) ОСОБА_4 було зазначено житловий будинок по пров.. Робочому, 9, в м.Карлівка, Полтавської області, загальною площею 57,9 кв.м. та земельну ділянку , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0837 га. Вищенаведений доказ в повному обсязі є співмірним вимогам ст. 328 ЦК України, де передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, на момент заповнення цієї декларації, перевірка щодо можливого скоєння інкримінованого ОСОБА_4 адміністративного правопорушення ще не проводилась, а відтак ОСОБА_4 не міг знати про таку перевірку, але все ж таки повністю відобразив свій дохід у щорічній декларації, що також вказує на відсутність у нього будь-якої протиправної мети та умислу на приховування інформації про житловий будинок та земельну ділянку.

Повідомлення в порядку ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій особи, направлених на приховування майна, отриманого в дар, що був офіційно оформлений, а відтак і виключає наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1, не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану до 11.12.2016 року, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Тобто, надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня субєктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Також суд звертає увагу, що ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є безумовно запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку незаконне збагачення не у кримінально-правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Незаконне збагачення передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками управління ДВБ Національної поліції України в Полтавській області , які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази .

Крім цього, суд зазначає про те, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Полтавського управління ДВБ, що дає підстави для висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом.

Обставини встановлені під час судового розгляду протоколу свідчать, що доводи оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського управління ДВБ Національної поліції України є помилковими та таким, що не узгоджуються з положеннями Податкового та Антикорупційного законодавства. Відповідно в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності відсутня обєктивна сторона правопорушення. У даному випадку не можна вважати отримання житлового будинку та земельної ділянки активом, який можна використати як незаконне збагачення, так як вказане майно було зазначено в декларації за 2016 рік.

Крім того , в порушення ст.. 58 Кнституції України, ст..8 КУпАП, викладаючи суть адміністративного правопорушення, автор протоколу № 7 , безпідставно зазначив ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» в редакції, яка вступила в законну силу з 01.01.2017 року, а саме: зазначив «… 50 прожиткових мінімумів» замість «… 50 мінімальних заробітних плат», що є неправомірним, оскільки закон зворотної дії в часі не має.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що дії ОСОБА_1 не містять ознак дій, повязаних з корупцією, і не доведено наявність умислу на вчинення правопорушення, а відповідно відсутні обєктивна та субєктивна сторони складу корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, отже відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283 285 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст. 294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

ОСОБА_5 Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6