АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/780/2018 Постанова винесена суддею Скоріним А.В.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Кіровоград, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 06 серпня 2017 року приблизно о 16 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Гната Юри, 3 в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України і такі дії вчинив повторно, отже скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно нього у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування свого прохання посилається на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, звертає увагу на те, що судові виклики направлялися за невірною адресою, отже він не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, справу було розглянуто у його відсутність, чим порушено його право на захист, зокрема, позбавлено можливості надати суду пояснення, заперечення та докази невинуватості.

Крім того, зазначає, що розглянувши справу без його участі, суддя не дав належної оцінки і наявним у справі доказам, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, де він вказав, що не відмовляється від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, в чому йому було відмовлено. Але така відмова поліцейського свідчить про порушення вимог п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. До того ж, він, після складання протоколу, одразу звернувся до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та пройшов огляд, за результатами якого у нього не було виявлено жодних ознак алкогольного чи наркотичного сп'яніння, що також спростовує висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення.

Одночасно ОСОБА_2 в апеляційні скарзі порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, обґрунтувавши клопотання тим, що справа була розглянута у його відсутність, про час і місце її розгляду його належним чином не повідомили, про постановлене судове рішення від 18 жовтня 2017 року він довідався при ознайомленні з матеріалами справи лише 10 січня 2018 року, а тому пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримкуапеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню, водночас апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП в частині того, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, лише частково заслуговують на увагу.

Так, в матеріалах справи наявні письмові підтвердження щодо направлення повідомлень ОСОБА_2 про місце і час розгляду справи за адресою, вказаною в протоколі, але судові виклики повернулися з поштового відділення без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.8-10, 14-15). При цьому апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що копія протоколу після його складання, де поліцейський невірно вказав адресу проживання порушника, була вручена ОСОБА_2 з роз'ясненням прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомленням про розгляд справи у Святошинському районному суді м. Києва, проте ОСОБА_2 не повідомив суд про своє фактичне місце проживання, отже і відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, і постановив незаконне рішення.

До того ж в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 реалізував свої процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, а його пояснення щодо фактичних обставин правопорушення не спростовують висновків судді місцевого суду, викладених в постанові.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи стосовно ОСОБА_4 встановлено, що суддя місцевого суду, всупереч доводів апеляційної скарги, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону, при розгляді даної справи достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив її фактичні обставини, надав оцінку доказам і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з постанови та матеріалів провадження, висновки судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 095694 від 06 серпня 2017 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_2 06 серпня 2017 року о 16 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Гната Юри, 3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП. Безпосередньо протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та ОСОБА_2, який у протоколі зазначив: «я не відмовлявся від освідчення на стан алкогольного чи наркотичного стану на місці вчинення правопорушення, поліцейським мені було відмовлено в цьому».

Крім того, на обґрунтування визначеної кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 130 КУпАП до протоколу долучені докази про вчинення ОСОБА_2 повторно протягом року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі і судове рішення від 29.05.017, з якого слідує, що 26.01.2017 ОСОБА_2 також порушив вимоги п. 2.5 ПДР (а.с. 1, 4, 5);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили відмову водія ОСОБА_2 06 серпня 2017 року від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп'яніння та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2).

- урапорті інспектора патрульної поліції Тяжкороба О.В., за змістом якого 06 серпня 2017 року о 16 год. 40 хв. був зупинений автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 за порушення ПДР, а саме перетин подвійної горизонтальної лінії розмітки, яка поділяє транспортні потоки в обох напрямках. Під час перевірки документів та спілкування з водієм були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло; від проходження огляду у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, а тому стосовно водія ОСОБА_2 були складені: адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП та постанова про накладення стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП; водійське посвідчення не вилучалося, бо у зв'язку з виявленням ознак його підробки, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу (а.с. 3);

- у відеозаписі з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я (а.с. 13).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши докази по справі, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та, з огляду на повторність таких дій, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не відмовлявся від огляду на стан сп'яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, йому такий огляд не пропонувався, а коли він повідомив про бажання пройти огляд з використанням поліцейським спеціальних технічних засобв, йому в цьому було відмовлено, отже, на йому думку, поліцейськими не були дотримані вимоги КУпАП та відповідних Інструкцій, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я. А відтак відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До того ж слід зазначити, що поліцейським було роз'яснено ОСОБА_2 про порядок, підстави та процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння, повідомлено про необхідність проведення такого огляду саме в закладі охорони здоров'я, запропоновано проїхати до закладу охорони здоров'я і роз'яснено наслідки відмови від огляду, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, який був досліджений як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення він одразу ж звернувся до КМНКЛ «Соціотерапія» та пройшов огляд, за результатом якого у нього не було виявлено жодних ознак алкогольного чи наркотичного сп'яніння (а.с. 35), що спростовує висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, є неприйнятним, оскільки ОСОБА_2 не притягався до відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР України, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння; його дії, які підтверджені належними доказами, щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння, утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, з огляду на їх повторність, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП; до того ж огляд на стан сп'яніння, результати якого, на думку апелянта, повинні бути враховані в цьому провадженні, був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, отже вважається недійсним.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33,

ч. 2 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки - без змін.

Уточнити у вступній частині вказаної постанови адресу реєстрації ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко.