Справа № 148/1716/17
Провадження № 33/772/272/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Мішеніна С. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 р. м. Вінниця

Суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області Мішеніна С.В,

за участю прокурора - Каменяр С.В.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_5, захисника ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Марченкова Д.С. на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, не працюючої, пенсіонерки, останнє місце роботи: суддя Тульчинського районного суду Вінницької області,-

В с т а н о в и в :

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ст.172-6 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_5, закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення за вчинене правопорушення.

Як зазначено у постанові, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 507532 від 12.09.2017 року ОСОБА_6 будучи звільненою з посади судді Тульчинського районного суду Вінницької області, являючись суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до п. п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», порушила вимоги ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, а саме після одноразового отримання грошових коштів в сумі 161 289,38 гривень у якості вихідної допомоги кінцевого розрахунку, розмір якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня 2017 року, що є суттєвою зміною в майновому стані, у десятиденний строк з моменту виплати 14.07.2017 року, письмово не повідомила про це Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури Марченков Д. подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року, прийняти нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов"язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Вимоги мотивовано тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, так як на думку прокурора питання що до застосування ст.38, п.7 ст.247 КУпАП суд мав вирішити питання щодо наявності вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вина підтверджена доказами.

Момент виявлення правопорушення пов'язаного з корупцією є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженим на те суб'єктом.

Законодавець не встановив у ч.2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність «за несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», а саме передбачена відповідальність за несвоєчасне повідомлення «без поважних» причин.

Таким чином, посадова особа, яка уповноважена на складання протоколів про адміністративні правопорушення пов'язані з корупцією, зобов'язана дослідити обставини справи, зокрема чи були у особи, яка допустила несвоєчасність подання декларації поважні причини порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», відібрати пояснення з приводу несвоєчасності подання декларації.

Протокол про адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією складено 12.09.2017 року, станом на 06.03.218 року минуло 5 місяців та 22 дні. Однак, після складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, відносно ОСОБА_5 у вересні 2017 року вказаний протокол відповідно до вимог КУпАП направлений до Тульчинського районного суду: 20.09.2017 року задоволено заяву судді Тульчинського районного суду Вінницької області Саламахи О.В. про самовідвід, 28.09.2017 року задоволено заяву судді Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А. про самовідвід, 02.10.2017 року задоволено заяву судді Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганича С.В. про самовідвід, 09.10.2017 року Апеляційним судом Вінницької області справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП направлено на розгляд до Немирівського районного суду Вінницької області, 17.10.2018 року задоволено заяву судді Немирівського районного суду Вінницької області Науменка С.М. про самовідвід, 23.10.2017 року заяву задоволено судді Немирівського районного суду Алєксєєнка В.М. про самовідвід, 09.11.2017 року Апеляційним судом Вінницької області справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП направлено на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області.

01.12.2017 року суддею Вінницького районного суду Шевчук Л.П. проведено судове засідання, на яке особа, що притягується до відповідальності не з'явилася. Прокурором Вінницької місцевої прокуратури 01.12.2017 року письмово заявлено клопотання про зупинення строків розгляду адміністративної справи, станом на 01.12.2017 року з моменту складання протоколу не сплинув тримісячний строк на розгляд адміністративного правопорушення, що є помилковим твердженням суду про закриття провадження у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення є помилковим.

Під час апеляційного розгляду прокурор Каменяр С.В. підтримала апеляційну скаргу, просила задоволити з підстав наведених у апеляційній скарзі.

ОСОБА_5, та її захисник ОСОБА_3, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили повернути прокурору у зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження.

Вислухавши пояснення прокурора Каменяр С.В., ОСОБА_5, захисника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією відносно ОСОБА_5, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9 КУпАП участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку посилався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-V11 від 18.04.2013 року, проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697- V11 від 14.10.2014 року.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі 1V Закону України «Про прокуратуру» ві 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст.250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП України «Основні положення».

Частиною 2 ст. 294 КУпАП визначено вичерпний перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП зі змінами, внесеними Законом України від 16.03.2017 № 1952-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, зокрема при здійсненні нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_5 закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення за вчинене правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП , заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадянина до ОСОБА_5 не застосовано. Тому, в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційна скарга подана прокурором на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поверненню прокурору, як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Марченкова Д.С. на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП повернути прокурору у зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області С.В. Мішеніна