Номер провадження: 33/785/70/18
Номер справи місцевого суду: 496/2244/17
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Котелевського Р.І.,

за участю:

секретарів судового засідання: Стоянової Л.І., Тьосової Я.В.

особи, відносно якого складено протокол - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.09.2017 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 320 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 29 червня 2017 року, о 0040 год., в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, по вул. Пастера, 6, керував автомобілем «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду за допомогою алкотестера «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Баримов С.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що він безпричинно був зупинений працівником поліції, не відмовлявся від проведення медичного огляду, але заперечував щодо його проведення за допомогою технічного приладу на місці зупинки, оскільки не довіряв цьому приладу. Крім того, апелянт стверджує, що другого свідка, який зазначений в протоколі - ОСОБА_4 на місці зупинки та під час складання протоколу не було. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду, постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; допитавши свідка ОСОБА_5 та працівника поліції ОСОБА_6; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу ОСОБА_2, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, допитавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судді районного суду слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, алевимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовилася від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп'яніння.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан сп'яніння встановлений положеннями ст. 266 КУпАП, а також затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та регламентується положеннями «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Зокрема, пунктами 2, 6, 12 Розділу І «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) та п.п.1-6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок) передбачено, що огляду на стан наркотичного сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції.

Пунктами 8, 9 Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Пунктом 4 Розділу І Інструкціїрегламентовано, що ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що ОСОБА_2 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Встановлені апеляційним судом обставини, зокрема пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 свідчать про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а лише висловив своє небажання проходити медичний огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного пристрою.

Так, допитаний судом ОСОБА_2 пояснив суду, що в зазначені в протоколі дату та час, він керував транспортним засобом, був зупинений поліцейським та після розмови з поліцейським на нього було складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. При цьому ОСОБА_2, наполягав, що не відмовлявся від проведення медичного огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, оскільки не довіряв процедурі проведення огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер».

Допитаний судом свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він був зупинений працівниками поліції, які спілкувалися на місці зупинки автомобіля під керування ОСОБА_2 При цьому, свідок фактично спростував відомості, які зазначені в його поясненнях, долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема послався на те, що з урахуванням того, що стояв на значній відстані від поліцейського та ОСОБА_2, а тому не міг чути предмету їхньої розмови та більш того не міг чути запаху алкоголю від ОСОБА_2, але поведінка останнього не свідчила про те, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Свідок також пояснив суду, що підписав свої пояснення, які були написані поліцейським, не читаючи їх, а тому йому не було відомо, що в протоколі було зазначено про те, що у ОСОБА_2 були наявні ознаки алкогольного сп'яніння та він відмовлявся від проведення медичного огляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що в поясненнях свідка ОСОБА_5, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, також не зазначено, що ОСОБА_2 пропонувалося пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я (а.с. 4).

З метою перевірки обставин справи та пояснень ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5, апеляційний суд, шляхом надіслання листів-повідомлень керівництву Усатівського ВП ГУНП в Одеській області, які були отримані одержувачем, викликав та допитав в судовому засідання працівника поліції, який складав протоколу - інспектора СРПП Усатівського ВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції ОСОБА_6, та просив забезпечити явку в судове засідання свідка ОСОБА_4

Допитаний судом інспектор СРПП Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який був складений ним, але не зміг дати суду раціонального пояснення щодо того, чому в протоколі не зазначено, що ОСОБА_2 пропонувалося пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я, і чому всупереч вимогам інструкції, у правопорушника, який за твердженням поліцейських перебував з ознаками алкогольного сп'яніння, не було вилучено автомобіль.

При цьому, висновок судді районного суду про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема факт його відмови від проведення медичного огляду підтверджується відеозаписом з нагрудної камери (відео регістратора) працівника поліції, який був досліджений судом, і саме тому суддя районного суду критично оцінив показання свідка ОСОБА_8, яка вказувала в районному суді про те, що її чоловік не відмовлявся від проведення медичного огляду, є безпідставним, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення та супровідному листі Біляївського ВП ГУНП в Одеській області відсутні відомості про здійснення відеозапису події та його передачу до суду разом з протоколом (а.с.1, 2), а до матеріалів справи він не долучений. Як свідчить зміст журналу судового засідання в районному суді, такий відеозапис судом не досліджувався (а.с. 23-24, 27, 42, 52).

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_2, або керування передавалося іншій особі.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Апеляційний суд констатує, що вимоги ч.ч.1,7 ст.266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 свідчить про те, що останньомуне було запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я, та він не був відсторонений від керування, що беззаперечно свідчать про недотримання працівниками поліції наведених вимог закону .

Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_2 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останнього про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння, або з ознаками такого сп'яніння, не відмовлявся від проведення медичного огляду, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення, місце зупинки він залишив самостійно, поїхавши за кермом свого автомобіля, чому не завадили працівники поліції.

Допитати другого свідка, який зазначений в протоколі, а саме ОСОБА_4, не виявилося можливим, оскільки вказаний свідок до суду не з'явився, незважаючи на неодноразові виклики в судове засідання апеляційного суду та зобов'язання судом керівництва правоохоронного органу щодо встановлення місця перебування та забезпечення явки свідка до суду, а тому таку поведінку правоохоронного органу апеляційний суд розцінює як небажання надати суду докази на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, які досліджуються в рамках даної справи, яка була ініційована правоохоронним органом.

За таких умов апеляційний суд констатує, що суд вичерпав всі визначені законом можливості для з'ясування обставин справи та на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких умов, за результатами апеляційного перегляду суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, не підтверджуються доказами, які були надані апеляційному суду, та більш того, фактично спростовані поясненнями свідка ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.09.2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови негайно вручити ОСОБА_2

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський