АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/617/2018 Cуддя суду 1-ї інст. - Рибак М.А.
Категорія: ч 2 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст. - Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Постановою суду встановлено, що 18 червня 2017 року о 03 год. 20 хв. по вул. Глибочицькій,4 у м. Києві, ОСОБА_4, будучи притягнутою до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, керувала автомобілем марки «Субару», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовилась в присутності двох свідків. Чим порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва по справі 27 липня 2017 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що основною причиною відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, було очікування фахівця у галузі права та її сина, які є більш компетентними та могли б її проконсультувати, однак представник патрульної служби був надто наполегливим, психологічно тиснув на неї та постійно лімітував її у часі з вимогою підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_4 вказує на те, що у протоколі не зазначено, у який спосіб вона мала пройти огляд на стан сп'яніння на вимогу поліцейського, оскільки суть порушення сформульована наступним чином: «керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, нестійка хода, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків», а тому, на думку апелянта, звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керувала з ознаками алкогольного сп'яніння; 2) відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме мене обвинувачують: керуванні з ознаками алкогольного сп'яніння чи відмові від проходженні огляду.

Апелянт стверджує, що таке формулювання не розкриває суті порушення з огляду на положення ст. 266 КУпАП, і це стало ще однією підставою, завдяки якій вона не погоджувалась пройти такий огляд.

Також ОСОБА_4 вказує на те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення апелянта від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів.

Апелянт звертає увагу на те, що зупинка її автомобіля була здійсненна о 03:40 ночі, вона була втомлена та рухалась в напрямку свого місця проживання і звісно її мова могла здатися інспектору не надто жвавою.

Крім цього, ОСОБА_4 вказує на те, що пояснення свідків, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення потрібно оцінювати судом критично, оскільки інспектор патрульної служби самостійно їхнадиктував свідкам.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні. Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Будучи належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду, ОСОБА_4 подала заяву, в якій підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та просить проводити судове засідання без її участі, на підставі чого, у відповідності до вимог п. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний розгляд проводиться у відсутність ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_4 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові докази та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на письмовими доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, винуватість ОСОБА_4, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 133829 від 18 червня 2017 року, який складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, підписаний ОСОБА_4 без будь-яких зауважень, особою, яка його склала - інспектором 10 роти 3 батальйону УПП в м. Києві МомотюкомВ.А. та свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в якому відсутні будь-які виправлення, повно та правильно викладено суть правопорушення, є вказівка на порушення ОСОБА_4 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 відмовилася від запропонованого їй працівником поліції проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів - приладу «Драгер» і від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі (а.с. 2)

Крім того, із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів із нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 18 червня 2017 року за участю ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_4, не заперечувала того, що вживала алкогольні напої, після чого керувала транспортним засобом. З відео вбачається, що в присутності двох свідків на неодноразові пропозиції працівників патрульної поліції ОСОБА_4 відмовилася від огляду на стан алкогольного сп'яніння як за допомогою технічного засобу на місці зупинки, так і від огляду у відповідному медичному закладі у встановленому законом порядку. А тому, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що їй не зрозуміла суть виписаного правопорушення, зокрема від чого вона відмовлялася є безпідставними, оскільки вся процедура огляду водія на стан алкогольного сп'яніння відповідно до відео була проведена з дотриманням Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція). При цьому, як вбачається з відео, ОСОБА_4 жодних зауважень щодо незаконності вимог поліцейських про проведення огляду, а також щодо згоди на проходження огляду в найближчому закладі охорони здоров'я не заявляла, пропозиції поліцейських щодо надання письмових пояснень проігнорувала, а відтак відсутні підстави вважати, що працівниками патрульної поліції не були дотримані положення ст. 266 КУпАП та Інструкції.

Відтак сукупність наведених доказів беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та спростовують усі доводи апеляційної скарги щодо недотримання поліцейськими запропонованої процедури проведення відповідного огляду і вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4

Відсутність в матеріалах справи доказів щодо відсторонення ОСОБА_4 від керування транспортним засобом не є безумовною підставою для скасування постанови, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, як на те посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисяча двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал