Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8722/17 Головуючий у 1-й інст. Гулак Н. А.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав'язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Суддя апеляційного суду Житомирської області Зав'язун С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 06.08.2017 року близько 02 години 03 хвилини по вул.Космонавтів в м.Житомирі керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю із ротової порожнини, не стійка хода, незв'язна мова). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

На постанову суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. В апеляційній скарзі він просить постанову суду скасувати, як незаконну, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення. Своє клопотання про поновлення строку мотивує тим, що про постанову суду дізнався лише 05 грудня 2017 року, коли отримав її в канцелярії Богунського районного суду м.Житомира. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що постанова винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції, під час розгляду та винесення постанови не було дотримано вимог ст.268 КУпАП, оскільки було порушено його право на участь в розгляді справи та подати суду докази в підтвердження або спростування його винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Судові повістки про виклик до суду не міг отримати, так як тривалий час перебував поза межами м.Житомира. Також, відповідно до ст.33 КУпАП, суди повинні врахувати особу порушника, його майновий стан, пом'якшувальні обставини тощо, при обранні виду адміністративного стягнення. Працівниками поліції не дотримано вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 в підтримку клопотання про поновлення строку на оскарження та апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи клопотання та апеляції, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до матеріалів справи, судовий розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 Постанова судом першої інстанції була направлена ОСОБА_1 13.11.2017 року (а.с.13), а отримав він її лише 05.12.2017 року, що підтверджується відміткою на обкладинці справи. Апеляційну скаргу направлено 05.12.12.2017 р., тобто в межах десятиденного терміну з часу отримання останнім копії оскарженої постанови суду. За таких обставин, пропуск скаржником строку передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП на апеляційне оскарження рішення суду є поважним та підлягає відповідному поновленню.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №223205 від 06.08.2017 р. (а.с.1); згідно до змісту якого ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідного огляду на стан сп'яніння в присутності свідків; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, якими підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку та повідомив, що «випив біля 2 літрів пива» (а.с.2,3).

Вище наведені докази на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достовірними.

Факт відмови від проходження відповідного огляду на стан сп'яніння, не заперечується ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, що викладені в постанові суду першої інстанції висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам справи. Істотні порушення положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції - відсутні, з цього приводу апеляційні доводи ОСОБА_1 не є переконливими.

Апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати свої процесуальні права та обов'язки.

В ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому, справа про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП може розглядатися у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки судовий розгляд даної категорії справ не підпадає до винятків, передбачених нормами ч.2, 3 ст.268 КУпАП, щодо обов'язковості присутності особи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено про час та місце судового розгляду справи.

Однак ОСОБА_1 до суду першої інстанції 22.08.2017 р. не з'явився, будь-які дані про поважність такої неявки до суду не надсилав.

Суд першої інстанції тричі відкладав судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, вживаючи всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення останнього про час та місце розгляду справи. Усі надіслані повістки на поштову адресу, вказану ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, як місце його проживання, повернулися до суду першої інстанції з відміткою про неможливість вручення адресату.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції всупереч ст.268 КУпАП здійснив розгляд справи за відсутності належного повідомлення його про час та місце розгляду справи. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що він не міг отримати повістку суду, оскільки тривалий час перебував за межами м.Житомира.

На неодноразові виклики, ОСОБА_1 не з'явився і до апеляційного суду, хоча про час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином (підтверджується його заявою про відкладення від 19.12.2017, рекомендованим повідомленням від 18.01.2018р). Поважність причини відсутності ОСОБА_1 в м.Житомирі на час розгляду справи судом першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено, в судове засідання апеляційного суду для дачі з цього приводу відповідних пояснень ОСОБА_1 з'являтися не забажав.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 перебувала в провадженні суду першої інстанції з 08.08.2017 року по 02.11.2017 року. Проте, ОСОБА_1 за такий значний період часу будь-яких заходів щоб дізнатись про стан судового провадження, дій, які б демонструвати його готовність брати участь на всіх етапах судового розгляду, - не вчиняв.

У зв'язку з вище викладеним, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідчать про його недобросовісне використання своїх процесуальних прав з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення стосується безпеки дорожнього руху, а тому його апеляційні доводи про неврахування судом при накладенні на нього адміністративного стягнення положень ст.33 КУпАП є необґрунтованими.

Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, викладені в постанові суду висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам справи. При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.130 КУпАП та дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи справу, врахував вимоги ст.ст.9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на оскарження постанови Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Житомирської області С.М. Завязун