АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/711/2018 Суддя у першій інстанції: Бугіль В.В.
Категорія: ч. 1 ст.172-6 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., перевіривши апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи, Генеральної прокуратури України Кіча О.М., щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої на посаді начальника відділу координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою прокурор, який приймав участь у розгляді справи - Кіч ОМ., подав апеляційну скаргу, в якій, просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року, та зазначену постанову суду скасувати і прийняти нову, якою визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та з огляду на закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, провадження у справі закрити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2017 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлений порядок перегляду постанови судді, згідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

При цьому, перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

При цьому, ч. 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав та не обґрунтував обставин, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Проте, про порушення будь-чиїх прав в апеляційній скарзі прокурора не йде мови.

Посилання прокурора на ст. 250 КУпАП, яка на його думку гарантує право на апеляційне оскарження рішення суду, у тому числі постанови у справі про адміністративні правопорушення, не дивлячись на відсутність такого права у частині 2 статті 294 КУпАП, то в даному випадку воно є помилковим, виходячи з наступного.

Так, суд звертає увагу на те, що в даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги, а отже застосовувати за даних обставин ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою прокурором, не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону.

Більше того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, слід зазначити, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) в своєму листі вх№223-943//4-17 від 22.05.2017, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим "Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення пов'язані з корупцією" у ч.8 зазначив, що правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно ч.2 ст.294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно зі змінами до ст.294 КУпАП( нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 року №1952-УІІІ " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб", прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, виключно на стадії виконання судового рішення.

Посилання прокурора на те, що у статті 294 КУпАП відсутні повноваження суду апеляційної інстанції приймати рішення про повернення апеляційної скарги особі яка її подала, є слушними, але не доречними, виходячи з наступного.

Так, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття не відповідало б ані нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права у відповідності до конституційних приписів, а також зважаючи, що КУпАП не врегульовано випадків повернення апеляційної скарги з підстав їх подачі неуповноваженим суб'єктом, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин аналогію права, керуючись при цьому п.2 ч.3 ст.399 КПК України, згідно яких апеляційна скарга повертається, якщо її подано особою, яка не має прав подавати.

Більш того, частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Отже відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема ст.ст. 287, 294 КУпАП, вбачається, що даний перелік осіб, які можуть подати апеляційну скаргу на постанову судді першої інстанції в справах про адміністративні правопорушення, зазначених в ч. 2 ст. 294 КУпАП та ст. 287 КУпАП є вичерпний, тому посилання прокурора на ст. 8, ст.129 Конституції України в даному випадку є недоречними, так як законодавчий орган чітко визначив перелік осіб, які мають право оскаржувати рішення у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством

не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч.5 ст.7 КУпАП, приходжу до висновку про те, що апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Генеральної прокуратури України Кіча О.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич