ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/530/18
провадження № 3/201/359/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С.,

за участю прокурора Соколянського Д.А.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Україна, проживає та зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, працює головою Соборної районної у місті Дніпрі ради, паспорт громадянина України АК 404998 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України Дніпропетровській області 14.12.1998 року,

за ч.2 ст.172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №451 від 16.01.2018 року, ОСОБА_1, будучи головою Соборної районної у місті Дніпрі ради та відповідно до ст. 1, ст. 45 та ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» є субєктом декларування, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, письмово не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме: отримання 01.03.2017 року доходу у вигляді успадкування нерухомого майна відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2-381 після померлої бабусі, - ? частин квартири №12 загальною площею: 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, 41 вартістю 111 629 гривень 25 коп., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, просив закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного корупційного правопорушення. При цьому пояснила, що він дійсно головою Соборної районної у місті Дніпрі ради, 01.03.2017 року дійсно успадкував після померлої бабусі ? частин квартири №12 загальною площею: 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, 41 вартістю 111 629 гривень 25 коп. Про такі зміни свого майнового стану він повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання вимог ч.2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подання електронної декларації, але не у десятиденний строк після прийняття спадщини, а із запізненням лише 25.05.2017 року. При цьому він не мав ніякого умислу ухилитися від обовязку щодо подачі відповідної декларації та вчинити тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, а трапилось це внаслідок зміни підстав для подачі такої декларації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, та відповідно до якого замість порогу для подачі такого виду декларації у розмірі 50 мінімальних зарплат, що відповідало у 2017 році 160 000 грн., було встановлено поріг у 50 прожиткових мінімумів, що в 2017 році дорівнював 80 000 грн. Натомість, через те що подібні ситуації, а саме, успадкування майна після померлих родичів є вкрай рідкими, можна сказати одиничними випадками за все життя, своєчасно не вслідкував за такими змінами законодавства, через що й сталося запізнення із подачею зазначеної декларації.

Прокурор в судовому засіданні не наполягав на визнанні ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зважаючи на пояснення останнього щодо причин несвоєчасного подання ним декларації, які можна визнати поважними, та які вказують на відсутність у нього умислу на вчинення цього правопорушення, вважає за можливе закрити провадження у даній справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступні факти.

За диспозицією ч.2 ст.172-6 КУпАП передбачено неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, повязане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільноправову відповідальність.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону та розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції, особи які станом 01.09.2016 та в подальшому, займали відповідальне становище, зобовязані в десятиденний термін, шляхом заповнення відповідної Е-декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, повідомити Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані (в разі їх виникнення), які перевищують 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 р. за №961/29091, відповідно до якої під суттєвою зміною у майновому стані суб'єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 мінімальних заробітних плат, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яку такий суб'єкт декларування подає відповідно до Закону України Про запобігання корупції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює головою Соборної районної у місті Дніпрі ради, тобто є субєктом, на якого розповсюджується ЗУ «Про запобігання корупції», у тому числі, в силу ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», на нього покладено обовязок щодо повідомлення про суттєві зміни його майнового стану. 01.03.2017 року ОСОБА_1 успадкував після померлої бабусі ? частин квартири №12 загальною площею: 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, 41 вартістю 111 629 гривень 25 коп. Про такі зміни свого майнового стану він повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання вимог ч.2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подання електронної декларації, але не у десятиденний строк після прийняття спадщини, а із запізненням лише 25.05.2017 року.

Надаючи оцінку встановленим обставинам у їх сукупності та у взаємозвязку із законодавчими приписами, якими врегульовані дані правовідносини, слід виходити з наступного.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно до Преамбули до закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За таких умов, з аналізу системного звязку Преамбули цього Закону із приписами ч.2 ст.172-6 КУпАП, наявність умислу є обовязковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

В даному ж випадку, слід звернути увагу на те, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення, а також час та місце його вчинення.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно нього підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6, 7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст. ст. 7, 9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, ст. ст. 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

У відповідність до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя