АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А., перевіривши на відповідність вимогам законодавства апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи, Кіча О.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року, щодо

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої на посаді начальника відділу координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор, який приймав участь у розгляді справи, Кіча О.М. на вказану постанову 1 лютого 2018 року подав апеляційну скаргу, яка одночасно містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови.

5 лютого 2018 року матеріали справи надійшли до Апеляційного суду м. Києва.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам законодавства, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

До загальних засад у справах про адміністративне правопорушення відноситься принцип законності, зміст якого передбачений ст.. 7 КУпАП.

Так, згідно зі ст.. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За загальним порядком, відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок, суб'єкти, строки оскарження постанови судді встановлений спеціальною нормою, зокрема ч. 2 ст. 294 КУпАП, згідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. право прокурора у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, про що й зазначено в постанові, яка оскаржується прокурором.

Частиною першою ст.. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

При цьому, частиною 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав та не обґрунтував обставин, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Прокурор, обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження постанови судді, послався на вимоги ст. 8, 129 Конституції України, яка гарантує забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а також на ст.. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 250 КУпАП.

Дійсно, п. 8 ст. 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому ст.. 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Крім того, оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді прокурор, посилаючись на ст.. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу, що дає йому право на оскарження постанови суду щодо ОСОБА_2, не вказав обставин, які б давали підстави вважати, що він звертається до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

З огляду на викладене, апеляційна скарга подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, а тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що постановами Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року та 16 січня 2018 року апеляційна скарга прокурора у цьому ж провадженні поверталась прокурору у зв'язку з тим, що подана особою, яка не має повноважень на оскарження постанови судді про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП , суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи, Кіча О.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, - повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва М.А.Васильєва