ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/4829/18 Суддя 1-ї інстанції: Теслікова І.І.
Провадження № 33/818/18/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Суддею суду першої інстанції було встановлено, що 15.07.2018 року о 18 годині 40 хвилин в м. Харкові, вул. Достоєвського, 15/1 водій ОСОБА_2 керував автомобілем HUNDAI SONATA, державний номерний знак АХ 7270СЕ, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місті зупинки транспортного засобу на стан спяніння у встановленому Законом порядку за допомогою приладу «Dragger Alcotest 6820», або у закладі охорони здоровя (КЗОЗ ХОНД) водій ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_4К та ОСОБА_5, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 15.08.2018 року скасувати, вважаючи, що вказана постанова суду на його думку є незаконною та необґрунтованою, оскільки під час розгляду справи він був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, судом першої інстанції було повністю відмовлено в задоволенні усіх його клопотань, та проігноровано положення ст. 245 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно змісту оглянутого відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом HUNDAI SONATA , державний номерний знак АХ 7270СЕ, було зупинено працівниками поліції, та під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного спяніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та в закладі охорони здоровя, від чого останній відмовився в присутності двох свідків. Після чого ОСОБА_2 було розяснено, що в такому випадку відносно нього буде складено адміністративний протокол та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказане вище доводить невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Також в судовому засіданні апеляційного суду було допитано свідка ОСОБА_4, який повідомив, що був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що ОСОБА_2 відмовляється від підпису у протоколі, та залишив свій підпис. Вказав що не чув відмови останнього від проходження огляду.

Такі пояснення апеляційний суд оцінює критично, та до уваги не бере, оскільки вони спростовуються письмовими пояснення вказаної особи, і ОСОБА_6 повідомив суду, що все викладене у ньому відповідає дійсності, оглянутим відеозаписом, де видно, як свідків навпаки підвели до транспортного засобу де сидів ОСОБА_2 та гучно в голос вимовляв відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №124294 від 15.07.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, відеозаписом.

Вказаним доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 15.08.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1