Справа № 615/818/18
Провадження № 3/615/282/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Валки

Суддя Валківського районного суду Харківської області Токмакова А.П. розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не одруженого, що офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 33882223 від 18.05.2018 року, складеного старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2006/212/2012, виданого 14.08.2012 року Валківським районним судом Харківської області, про стягнення аліментів, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.183-1 КУпАП, а саме не сплачував аліменти на утримання дитини у період з 09.02.2012 року до 01.04.2018 року, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 36981,57 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

В судове засідання ОСОБА_1 надав заяву зі змісту якої просить розгляд справи проводити за його відсутності. При цьому вказав, що свою вину визнає, просить суворо не карати.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 розяснено права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом.

З доданих до протоколу письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він попереджений про заборгованість.

Дослідивши надані матеріали справи, суддя вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення та притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлено Розділом IV Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності зі ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексузастосовуються безпосередньо.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Ст.8 КУпАП розкриває поняття чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Про вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ст. 254 КУпАП складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, який у разі оформлення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Ч.2 ст.251 КУпАП встановлює, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п.21 ч.2 ст.255 КУпАП державні виконавці складають протоколи про адміністративні правопорушення за ст.183-1, 188-13 КУпАП.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, надано протокол про адміністративне правопорушення № 33882223 від 18.05.2018 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 33882223 від 15.08.2012 року, виконавчого листа № 2006/212/2012, виданого 14.08.2012 року Валківським районним судом Харківської області, розрахунку заборгованості по аліментах від 04.04.2018 року та письмові пояснення особи, яка притягується до адмінвідповідальності ОСОБА_1

Як вбачається з копії виконавчого листа № 2006/212/2012, виданого 14.08.2012 року Валківським районним судом Харківської області, ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.05.2019 року.

На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем Валківського РВДВС ГТУЮ в Харківській області правонаступник МВДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області 15.08.2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 33882223.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого державним виконавцем МРВДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області за ОСОБА_1 значиться заборгованість по аліментам, яка станом на 04.04.2018 року становить 36981,57 грн.

Ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім'ї, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та доповнення статтею 183-1 глави КУпАП, Закон України № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року набрав чинності 06.02.2018 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом. Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом'якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Наведене узгоджується з висновками Конституційного Суду України так в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у страві про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Конституційний суд зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи.

Також в рішенні від 02.07.2002 року № 13-рп/2002 Конституційний Суд України вказав, що суть положення ст.58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до ст.151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПЛ, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінально караними, так і покарання (рішення у справі M v. Germany від 17.12.2009).

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987 року, № 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У рішенні по справі Vyerentsov v. Ukraine від 11.04.2013 кримінальними правопорушеннями були визнані діяння, відповідальність за які передбачені ст.ст.185,185-1 КУпАП, та відповідно застосований за їх вчинення адміністративний арешт - покаранням.

У рішенні в справі Veeber v. Estonia від 21.01.2003 ОСОБА_4 ЄСПЛ констатувала порушення гарантій, передбачених ст.7 Конвенції, у вигляді ретроспективного застосування кримінального закону, який погіршував становище особи.

Враховуючи викладене, оскільки ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення (п.6-1, ч.1 ст.24, ст.31-1 КУпАП), то дана норма не має зворотної дії в часі. Тому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст.183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП.

Слід відзначити, що відповідно до ст.62 Конституції України звинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви про винність особи трактуються в його користь.

Аналізуючи надані докази, з урахуванням вимог ст.62 Конституції України, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, в звязку з чим провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.283,284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, закрити в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.П. Токмакова