Справа № 461/8886/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 33/783/98/18 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю захисника ОСОБА_2 адвоката Бориславського А.Л., представника Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року,

встановив:

цією постановою,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 110132,52 грн.

Автомобіль марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року виготовлення, тип палива - дизель, об'єм двигуна 1870,00 см.куб, колір - сірий, з ключем запалення до нього, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил - конфісковано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 320 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівської митниці витрати на зберігання товару у сумі 13963,76 грн.

Відповідно до постанови судді, 12.10.2017 року, близько 13 год. 57 хв., в зону митного контролю м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС у напрямку в'їзд в Україну смугою руху «зелений коридор» заїхав транспортний засіб марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_2.

Під час здійснення митних формальностей громадянин України ОСОБА_2 подав до митного оформлення паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України, а саме: паспорт серія FA номер 462091, контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню щодо транспортного засобу марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію т/з на території РП серії НОМЕР_3, згідно якого власником автомобіля є ОСОБА_7, адреса АДРЕСА_2, а також надав доручення (PELNOMOCNICTWO), засвідчене нотаріальною канцелярією ОСОБА_8, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, як документ, що дає право на тимчасове користування вищезгаданого автомобіля громадянином України ОСОБА_2.

У ході здійснення митного оформлення власника виникла підозра щодо наявності ознак підробки доручення (UPOWAZNIENIE) від 03.11.2017 року на користування даним автомобілем. У зв'язку з цим було прийнято рішення здійснити перевірку автентичності документів, поданих громадянином України ОСОБА_2, як підставу для переміщення транспортного засобу марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 через митний кордон України.

На письмовий запит Львівської митниці ДФС від 12.10.2017 року №13247/13-70-20/10/38 до нотаріальної канцелярії ОСОБА_8, отримано відповідь від 16.10.2017 року, згідно якої дане доручення канцелярією нотаріальної контори ОСОБА_8 не видавалось, а отже є підроблене.

Вартість вилученого автомобіля згідно висновку ДПМЕ від 24.10.2017 №132 становить 110132,52 грн.

На дану постанову захисник Бориславський А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження відносно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Вилучений автомобіль марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року виготовлення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на території республіки Польща НОМЕР_3, ключі від замка запалення, контрольний талон для проходження «по червоному коридору» серії НОМЕР_4 повернути ОСОБА_2 без стягнення витрат за його зберігання для повернення транспортного засобу в республіку Польща.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає, що ухваливши постанову, суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, не перевірив об'єктивність та повноту провадження у справі, не дослідив допустимість доказів.

Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в результаті призвело до неправильного вирішення справи.

Так до матеріалів справи не долучено документів (не проведено експертизу) компетентного органу республіки Польщі або України, який би встановив що вказане доручення є підроблене. Висновок зроблено лише на підставі відповіді отриманої шляхом електронного зв'язку від нотаріуса.

Також не погоджується з висновком експертизи від 24.11.2017 року №232, яка проведена Львівським відділом з питань експертизи та досліджень ДПМЕ ДФС в частині визначення вартості автомобіля.

Вважає, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень ДФС не уповноважена на проведення товарознавчої експертизи, а саме, визначення вартості транспортних засобів, оскільки до компетенції її належить визначення лише попередньої оцінки вартості майна та проведення експертних досліджень, але не надання висновку за результатами судової експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що вартість вилученого автомобіля згідно протоколу про порушення митних правил від 20.10.2017 року «5426/20900/17 була визначена на підставі висновку Львівського відділу з питань експертизи та досліджень ДПМЕ від 24.11.2017 року № 132, який не відповідає вимогам законодавства України,.

Даний висновок не є судовою експертизою, такий експерт відсутній в реєстрі атестованих судових експертів, а від так не є попереджений про кримінальну відповідальність в порядку ст.384, 385 КК України, а отже не несе кримінальну відповідальність за наслідком своїх дій; відсутні в матеріалах справи дані про освітній рівень і кваліфікацію експерта.

У висновку не вказано конкретно ким проводиться експертиза, стаж роботи, освітній рівень і кваліфікація експерта, що є невід'ємними складовими висновку експерта. З висновку невідомо чи є у експерта, який проводив експертизу, статус атестованого судового експерта, відповідна ліцензія чи свідоцтво на здійснення відповідного виду робіт.

Експерт ОСОБА_6 яка підписала експертизу, не включена до реєстру атестованих судових експертів, а відтак не мала підстав для проведення товарознавчої експертизи, оскільки така оцінка лежить в основі судового рішення та повинна бути проведена саме атестованим судовим експертом з відповідною кваліфікацією.

Крім цього, всупереч вимогам ч.1 ст.497 МК України органом доходів і зборів, не встановлено особи довірителя, не опитано чи надавала вона таке доручення, чи підписувалось воно нотаріусом, чи відповідає воно вимогам законодавства республіки Польщі.

При цьому, в наданій відповіді відсутня сканкопія печатки нотаріуса та не доведено, що саме ця електронна скринька є офіційною поштою нотаріуса.

Тому представлені митним органом документи не можуть бути визнані належними доказами у справі про порушення митних правил, оскільки такі належним чином не завірені та на основі таких неможливо встановити наявність або відсутність порушення митних правил. Також відомості зазначені у таких документах належним чином не перевірені та не спростовані, а тому в діях ОСОБА_2 відсутні будь-які ознаки вчинення умисного переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.483 МК України, склад правопорушення полягає саме в умисному переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціального виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів.

Враховуючи наведене, сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад порушення митних правил, передбачений ч.1 ст.483 МК України, оскільки останнім, як підставу для переміщення через митний кордон України автомобіля було подано усі наявні документи, які не містять недостовірних відомостей у них, оскільки цей факт не встановлений, тобто останній дотримався, встановленого порядку переміщення товарів, предметів, транспортних засобів через митний кордон України.

Крім цього, дії ОСОБА_2 при проходженні митного контролю свідчать про відсутність в нього умислу на порушення митних правил, а тому його слід звільнити від адміністративної відповідальності за порушення митних правил та провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника Бориславського А.Л. на підтримання апеляційної скарги, думку представника Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю. про безпідставність такої та законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови, вивчивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно ст. 489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи.

На переконання апеляційної суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_2 судом першої інстанції дані вимоги законодавства не дотримано, а висновок суду про наявність у його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, є передчасним, оскільки такий зроблено на підставі неповно зібраних доказів у справі, внаслідок чого неможливо зробити однозначний висновок про його винуватість у порушенні вказаних митних правил.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу, в оскаржуваній постанові формально виклав фабулу правопорушення, яке зазначено у протоколі про порушення митних правил та перелік матеріалів справи, як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, при цьому, достовірно не встановив хто є власником транспортного засобу, чи зареєстрований він у встановленому порядку у Республіці Польща, чи не перебуває цей транспортний засіб у розшуку та чи правомірно користувався ОСОБА_2 цим транспортним засобом.

У матеріалах справи знаходиться доручення (Pelnomocnictwo) (а.с.6) на користування автомобілем марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року виготовлення, яке видане від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_2 та завірене нотаріусом ОСОБА_8.

Як передбачено ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, у якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Законодавством України, а саме ч.4 ст. 250 ЦК України, передбачена лише відповідальність представника перед особою, яка видала довіреність

Органом доходів і зборів не встановлено особу довірителя, не допитано його з приводу надання доручення ОСОБА_2 та справжності його підпису на цьому дорученні, чи відповідає це доручення законодавству Республіки Польща.

Оскільки, нотаріус завіряє лише справжність підпису довірителя, то участь ОСОБА_2 при цьому є необов'язкова.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що уповноваженою на складання протоколу особою Львівської митниці при оформленні матеріалів про порушення митних правил та судом першої інстанції при прийнятті рішення не були дотримані вимоги закону про всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи. Належна перевірка матеріалів органом митниці проведена не була, що залишено поза увагою судом першої інстанції, а тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, є передчасним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів: законності та презумпції невинуватості.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, належним чином не встановлена, оскільки, відсутні переконливі докази цього.

Зокрема, суд проігнорував питання наявності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2.

Так, виходячи із змісту адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, суб'єктивна сторона цього правопорушення, на що обґрунтовано вказується в апеляційній скарзі, характеризується наявністю в особи вини у формі прямого умислу.

При цьому, за змістом ст.10 КУпАП наявність умислу є необхідною у всіх випадках, коли особа притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що може бути зроблено тільки навмисно. Вина у формі прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності, передбаченні її шкідливих наслідків та бажанні їх або свідомого допускання настання цих наслідків.

З матеріалів справи вбачається, оскільки інше не доведено, що ОСОБА_2 користується вищезазначеним автомобілем на підставі довіреності, тобто з цього моменту він став причетний до такого, а яким чином ця довіреність виготовлялась та посвідчувалась, йому не могло бути відомо. Також не доведено, що він був обізнаний про те, що вказана довіреність підроблена, тому безпідставно стверджувати, що надаючи зазначені документи органам митниці з метою перемістити автомобіль через кордон, він був обізнаний, що документи, які він надає одержані незаконним шляхом, що свідчить про відсутність прямого умислу в його діях.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинене тільки з прямим умислом, наявність якого не тільки не доведена, а взагалі зазначене питання залишилось поза увагою як митних органів, так і суду, слід визнати, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

За таких обставин, з врахуванням підставності доводів апеляційної скарги, постанова судді Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2017 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Бориславського Андрія Любомировича - задоволити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України - скасувати, та закрити провадження за відсутністю в його діях а складу адміністративного правопорушення.

Автомобіль марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року виготовлення, тип палива - дизель, об'єм двигуна 1870,00 см.куб, колір - сірий, з ключем запалення до нього, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил - повернути ОСОБА_2 без стягнення витрат за його зберігання.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області В.В.Ревер