Справа №312/139/18
ПОСТАНОВА
16 серпня 2018 року с. Велика Білозерка
Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Рогоза А.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Великобілозерського відділення поліції Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,
за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Великобілозерського районного суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким 11.05.2018 року о 00 годин 45 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки NISSAN ALMERA, ДНЗ АР6600 ВХ, по вул. Таврійській в районі будинку №30 в с. Велика Білозерка з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та пояснив, що 11.05.2018 року о 22.50 годині по вул. Таврійській в с. Велика Білозерка його автомобіль зупинили співробітники поліції і запропонували пройти медичний огляд на стан спяніння, при цьому не пояснили, в якому порядку він повинен це зробити, натомість через значний проміжок часу телефоном викликали двох свідків, яким запропонували засвідчити відмову ОСОБА_1 підписувати протокол про вчинення адміністративного правопорушення, з яким його навіть не ознайомили.
Захисник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні наголошував, що протокол відносно ОСОБА_1 складений з грубими порушеннями КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. До протоколу не надано будь-яких доказів, з яких би вбачалося, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного спяніння та підстави для направлення на огляд, при цьому відмовився від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в закладі охорони здоровя.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює, зокрема, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
З положень ч. 1ст. 130 КУпАП випливає, що адміністративна відповідальність у даному випадку передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з протоколом, особі, що притягається до адміністративної відповідальності, інкримінується вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у порушенні п. 2.5ПДР, і мало місце 11.05.2018 року о 00-00 годині, тобто саме ці обставини підлягають доказуванню у справі.
У той же час з пояснень свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які додані до протоколу, вбачається, що останні стали свідками відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на місці зупинки та в медичному закладі 11.05.2018 року о 00 годині 45 хвилин. Разом з тим, судом безпосередньо досліджено відеозапис з цифрової камери співробітників поліції, з якого встановлено, що свідки прибули на місце зупинки ОСОБА_1 на виклик співробітника поліції через значний проміжок часу, при цьому співробітниками поліції було розяснено, що вони повинні засвідчити відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу. В цей же час ОСОБА_1, в присутності свідків, попросив співробітника поліції надати йому для ознайомлення протокол про адміністративне правопорушення, однак в цьому йому було відмовлено. Таким чином, пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 факту та обставин, які підлягають доказування у цій справі жодним чином не засвідчують, а тому суд визнає цей доказ неналежним.
Викликані в судове засідання співробітники поліції ОСОБА_5, ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не зявилися.
З наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 10.05.2018 року о 22 годині 50 хвилин керував транспортним засобом марки NISSAN ALMERA, ДНЗ АР6600 ВХ, проте, з останнього не вбачається, що працівниками поліції в повному обсязі дотриманні вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції руху та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, і з наданого відеозапису неможливо однозначно встановити факт наявності порушення вимог п. 2.5 вказаних Правил.
Крім того, в наданих суду матеріалах відсутня будь-яка інформація про фактичну наявність технічного засобу Alcotest Dreger у працівників поліції.
При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у звязку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1ст. 130 КУпАП, так як його вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв'язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Великобілозерський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.Ю. Рогоза