Справа № 199/301/18
ПОСТАНОВА

іменем України

24.01.2018 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,

за участю: ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 166806 від 31.12.2017 за ст. 185 КУпАП слідує, що 31.12.2017 о 12:30 годині ОСОБА_1, знаходячись поблизу будинку № 123 по Донецькому шосе у м. Дніпрі, з явними ознаками наркотичного спяніння, був зупинений на автомобілі, на законні вимоги предявити документи не реагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожував їм фізичною розправою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що з протоколом про адміністративне правопорушення він не згоден, оскільки вказаних дій не вчиняв, а працівники поліції умисно склали відносно нього матеріал як помсту за те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 307 КК України, у звязку з чим перебував під вартою, але в подальшому кримінальне провадження відносно нього було закрито за відсутністю складу злочину, через що він за рішенням суду стягнув з держави моральну шкоду.

Вислухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обовязків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у звязку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоровя, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоровя, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 12 від 03.12.1997), якщо дії притягнутої до відповідальності особи були реакцією на незаконні діяння працівника правоохоронного органу, вчинене, за наявності для цього підстав, потрібно кваліфікувати як злочин проти особи або власності.

Як зазначено у пункті 17 цієї постанови Пленуму, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 185 і 185-7 КУпАП, судді зобовязані перевіряти правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення, наявність пояснень особи, яка притягається до відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, зокрема, чи притягалася вона раніше до адміністративної відповідальності протягом року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини) Суд зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003).

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був зупинений на автомобілі, на законні вимоги предявити документи не реагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожував їм фізичною розправою.

Однак даних про те, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом або був його пасажиром, в справі не має, як і не має відомостей про те, які пункти Правил дорожнього руху порушив ОСОБА_1, що стало підставою предявити документи, якщо ж він все-таки був водієм. Справа не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовився від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обовязків або намагався це зробити, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення про таке не зазначено.

Справа відносно ОСОБА_1 містить лише такі документи: протокол про адміністративне правопорушення від 31.12.2017, а також копію рапорту працівника поліції від 31.12.2017, який не є доказом у справі. При цьому, справа не містить ані відеозаписів з нагрудних камер спостереження, якими штатно укомплектовані працівники поліції, ані пояснень свідків, які б вказували на порушення ОСОБА_1 вимог ст. 185 КУпАП, зокрема й відносно того, чи дійсно останній перебував з ознаками наркотичного сп'яніння. В справі також відсутні конкретні дані, що характеризують ОСОБА_1, зокрема, чи притягався він раніше і за якою нормою КУпАП до адміністративної відповідальності протягом року.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності у нього наміру вчиняти злісну непокору працівникам поліції, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а його обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, що викладено в протоколі про адміністративне правопорушення від 31.12.2017, свого підтвердження не знайшло, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у звязку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185КУпАП закрити, у зв'язку із відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко