Провадження №3/389/2/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2018 року cуддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Тьор Є.М., розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця міста Чирчик Ташкентської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , водія транспортного відділу військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата військової служби за контрактом, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення правопорушення передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія транспортного відділу військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам служби, порушуючи свої статутні обов`язки, 03 січня 2018 року близько 13 год. 00 хв. вжив спиртні напої у селі Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, а в подальшому о 15 год. 00 хв. перебував на території військової частини НОМЕР_2 у нетверезому стані, чим порушив вимоги ст.ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

За даним фактом складений протокол про військове адміністративне правопорушення № ОДМ/РС/1, з яким ОСОБА_1 ознайомлений.

В судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснено права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, не заперечив проти фактичних обставин вказаних у протоколі.
Частина третя статті 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 протягом року не було піддано адміністративному стягненню за порушення, передбачені статтею 172-20 КУпАП.

Визначення особливого періоду надано в ст.1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

Так відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» передбачає, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Положеннями ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Указами Президента України від 06 травня 2014 року № 454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014, від 14 січня 2015 року № 15/2015, які були затверджені Законами України від 6 травня 2014 року № 1240-VII, від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ, від 15 січня 2015 року № 113-VIII відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації.

На переконання суду, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період і Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а у подальшому Указом Президента України від 15 січня 2015 року № 113-VIII переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймається Президентом України із внесенням його на затвердження Верховною Радою України.

Однак на даний час таке рішення не приймалось, а закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду функціонування Збройних Сил України.

Отже, з наведених норм вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення мобілізації, а закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Аналіз вказаних вище норм і визначених у них понять дозволяє зробити висновок про те, що в державі діє особливий період, а тому кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП є цілком вірною і відповідає фактичним обставинам справи.
Заслухавшипояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи: протокол про військове адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 03 січня 2018 року за №5, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 2,3 проміле, письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21 вересня 2016 року №201 та посвідчення офіцера, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП доведена в повному обсязі.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що таку відповідальність обтяжують, та наявність обставини, що пом`якшує відповідальність, якою суд визнає щире розкаяння винного, і зрештою, приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу передбаченого санкцією ч.3 ст. 172-20 КУпАП. На думку суду накладення такого стягнення наразі буде достатнім для виховання ОСОБА_1 , у дусі додержання законів України, поваги до суспільних правил та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 352,40грн.
Керуючись ст.ст. ст. ст. 33, 40-1, 172-20 ч.3, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 ( три тисячі чотириста) грн., який підлягає стягненню в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106. Стягувач за рішенням в частині стягнення судового збору - Держава в особі Державної судової адміністрації України, місце знаходження: вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, Україна.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до апеляційного суду Кіровоградської області.
Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами (ст.298 КУпАП).
Відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Платіжні документи, що свідчать про сплату штрафу та судового збору, негайно подаються до суду.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Стягувач за рішенням в частині стягнення штрафу Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку, місцезнаходження: вул.Нікольська, 30, м.Миколаїв, 54030, Україна.
Реквізити для сплати штрафу:
ОТРИМУВАЧ КОШТІВ: Знам`янське УДКСУ
КОД ОТРИМУВАЧА (код за ЄДРПОУ): 38011312
БАНК ОТРИМУВАЧА: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області
КОД БАНКУ ОТРИМУВАЧА (МФО): 823016
РАХУНОК ОТРИМУВАЧА:
0010 (місто Знам`янка )
0180 (Знам`янський район )
КОД класифікації доходів бюджету: 21081100
СИМВОЛ ЗВІТНОСТІ: 106

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області Є.М. Тьор