АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/211/2018 Постанова винесена суддею Отвінським П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

с. Новосілки Овруцького району Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 25 серпня 2017 року о 23 год. 30 хв., на вул. Вишгородська, 19/1 в м. Києві, керував автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи судове рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити.

За доводами апелянта, суд не дотримав вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, оскільки неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не допитав свідків події, підійшов формально до вивчення справи, тим самим прийшов до помилкового висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, бо в ньому:

- не викладена суть адміністративного правопорушення, оскільки не сформульовано, який саме огляд він повинен був пройти та в який спосіб, що позбавило його права на захист, а саме знати в чому його обвинувачують;

- відсутні відомості про роз'яснення його прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;

- відсутні анкетні дані свідків події, бо є лише їх прізвище, ім'я та по-батькові, що позбавляє можливості викликати їх до суду для з'ясування всіх обставин справи;

- відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності;

- в порушення п. 4 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, не конкретизовано ознаки наркотичного сп'яніння, бо не вказано якими були зіниці ока, а саме звужені чи дуже розширені;

- відсутні відомості про повідомлення його про час і місце розгляду справи, водночас всі його підписи в протоколі зобов'язали поставити поліцейські, що підтверджується проставленими ними відповідними «галочками».

Вважає, що письмові пояснення свідків, що містяться в матеріалах справи, не можуть братися судом до уваги, оскільки складені не належним чином, з численними закресленнями та виправленнями, а відтак, за відсутності запису про свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, вказані пояснення не мають самостійного доказового значення.

Також зазначає, що поліцейськимне було виконано вимог ст. 265-2 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 щодо відсторонення його від керування транспортним засобом та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик.

Посилається і на те, що суд безпідставно не взяв до уваги долучену ним довідку КМКЛ «Соціотерапія», яка свідчить про безпідставність звинувачень поліцейських щодо наявності у нього ознак наркотичного сп'яніння, а відтак і незаконність дій щодо складання протоколу.

Крім того, вважає, що суд повинен був врахувати, що вказане правопорушення не несе загрозу здоров'ю чи життю інших осіб, не пов'язане із завданням матеріальної чи моральної шкоди іншим особам, а є лише наслідком неотримання від патрульних поліцейських роз'яснень його прав, передбачених законом, та надання ними рекомендацій, які насправді суперечили діючому законодавству.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_3, інспекторів патрульної поліції

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прихожу до висновку, що апеляційна скарга

ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя місцевого суду, всупереч доводів апеляційної скарги, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Як убачається з провадження в справі та судового рішення, суддя місцевого суду при розгляді даної справи вислухав пояснення ОСОБА_2, який повідомив, що поліцейські ввели його в оману, оскільки невірно роз'яснили порядок проходження процедури огляду на стан сп'яніння і повідомили про можливість самостійно звернутися до медичного закладу та пройти огляд протягом 8 годин, що він і зробив; дослідив письмові докази, яким, проаналізувавши пояснення ОСОБА_2, надав об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 115010 від 25 серпня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою та за своїм змістом, хоча і містить певні недоліки, зокрема, в ньому не вказано адреси свідків, але в цілому відповідає вимогам

ст. 256 КУпАП, в тому числі в ньому зазначено: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (а.с. 1).

При цьому протокол підписаний особою, яка його склала, свідками та безпосередньо ОСОБА_2, який засвідчив своїм підписом про роз'яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, повідомлення про місце розгляду справи, а також отримання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом. До того ж будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських у протоколі він не вказав та не скористався своїм правом надати пояснення щодо фактичних обставин справи, що спростовує доводи апелянта про порушення його процесуальних прав на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вважати вказаний протокол недопустимим доказом, як про це фактично ставить питання в апеляційній скарзі апелянт, немає.

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, водночас їх зміст свідчить про те, що саме в присутності двох свідків водій ОСОБА_2 25 серпня 2017 року о 23 год. 40 хв. на пропозицію поліцейського відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння (а.с. 2).

Зазначені письмові пояснення в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами в справі та були оцінені судом відповідно до ст. 252 КУпАП.

- врапорті інспектора патрульної поліції щодо обставин події, в якому зазначено, що водій автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_2 був зупинений за порушення ПДР України, а саме, не працювала підсвітка номерного знака автомобіля. Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння: порушення мови, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, а тому щодо водія було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3).

Таким чином, суддя місцевого суду, допитавши правопорушника та проаналізувавши усі докази у справі, зокрема і представлений ОСОБА_2 висновок КМНКЛ "Соціотерапія" від 28 серпня 2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 про те, що медичний висновок щодо відсутності у нього станом на 01 годину 26 серпня 2017 року ознак сп'яніння, доводить його невинуватість у правопорушенні не заслуговують на увагу. Такі твердження були ретельно перевірені суддею місцевого суду та висновок про недійсність результатів огляду ОСОБА_2, виходячи зі змісту правопорушення, у вчиненні якого він визнаний винуватим, ґрунтується на вимогах ст. 266 КУпАП.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо порушення поліцейськими процедури, визначеної ст. 266 КУпАП, відповідними Інструкціями, а також про те, що під час спілкування з працівником поліції йому було надано рекомендації щодо можливості самостійно звернутися до медичної установи протягом восьми годин та пройти огляд на стан сп'яніння, що буде доказом його невинуватості у вчиненні правопорушення, безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 та поліцейських ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_3, підтримавши свої письмові пояснення, зазначив, що 25 серпня 2017 року був зупинений працівником поліції та погодився на його прохання бути свідком відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. В його присутності та присутності іншого свідка, який був пасажиром у його автомобілі, водій ОСОБА_2 відмовився їхати з працівниками поліції на огляд до закладу медичної охорони, після чого відносно ОСОБА_2. було складено протокол про адміністративне правопорушення. В його присутності працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 самостійно, після складання щодо нього протоколу, звернутися до медичного закладу та пройти огляд на стан сп'яніння.

Інспектори поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що за давністю часу вже не пам'ятають всіх подробиць зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, а також чому в справі відсутні відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом, проте категорично заперечили щодо надання ОСОБА_2 невірних роз'яснень законодавства в частині можливості ним самостійно звернутися до медичного закладу з метою огляду на стан сп'яніння після складання щодо нього протоколу за відмову від проходження такого огляду, а також наполягали на тому, що роз'яснили ОСОБА_2 про наслідки відмови від проходження ним огляду на стан сп'яніння, що в подальшому було викладено в протоколі про адміністративне правопорушення, який правопорушник підписав без будь-яких застережень.

Крім того, поліцейський ОСОБА_4 стверджував, що жодним чином не обмежував ОСОБА_2 у праві надати письмові пояснення та заперечення, виклавши їх в протоколі чи на окремому аркуші, але він таким правом не скористався.

Підстав ставити під сумнів показання незацікавленого в результатах розгляду справи свідка ОСОБА_3, які узгоджуються з поясненнями інспекторів патрульної поліції ОСОБА_4. і ОСОБА_5 та письмовими доказами, у суду немає, отже досліджені в провадженні докази у взаємозв'язку між собою спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недотримання поліцейськими відповідної процедури, Інструкцій, а також вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Що стосується посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що поліцейськими не було виконано вимог ст. 265-2 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем та тимчасового затримання транспортного засобу, то такі обставини будь-яким чином не спростовують висновок судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 'ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_2 не встановлено порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді в постанові від

02 жовтня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк

1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко