АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
Провадження: 33/790/55/18 Головуючий І інстанції -
Справа № 615/1325/17 Товстолужський О.В.
Категорія: ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 17.10.2017 року складені протоколи відносно ОСОБА_3 за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії БР № 199042, 17.10.2017 року о 00-20 год. в Харківській області в м. Валки по вул. Ков'язька - вул. Стара Бруківка дорога Т-19-01 водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка координація рухів, виражене тремтіння пальців рук. Водій в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестеру «Drager 6820» або огляду в ХОНД.

ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БР № 199043, 17.10.2017 року о 00-20 год. в Харківській області на автодорозі М-03 по проспекту Герої Чорнобиля, 4 - вулицях Ков'язька - Стара Бруківка, дорога Т-19-01 водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору та гучномовця не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі № 113558 «Toyota Prius» на вул. Ков'язька- вул. Стара Бруківка шляхом утворення штучного затору.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та призначено адміністративне стягнення: за ст. 122-2 КУпАП - штраф в розмірі 9 (дев'ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 153 грн. 00 коп.; за ч. 1 ст. 130 КУпАП - штраф в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі статті 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Не погоджуючись з постановою суду в частині притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Постанова районного суду прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Неправильно та не повно дослідив докази, що призвело не відповідностей висновків суду. Суд не вірно застосував норми процесуального та матеріального права, що потягло за собою неправильне та необґрунтоване вирішення справи.

В порушення вимог ст. 259 КУпАП працівниками поліції не доставлено його до відділу поліції для встановлення його особи, оскільки при собі він не мав водійського посвідчення.

Інспектором патрульної поліції було запропоновано проїхати до медичного закладу у м. Харків. Не погоджуючись з цим, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Вважає досліджений в судовому засіданні відеозапис, є недопустимим доказом, оскільки він повинен вестись безперервно.

Просить скасувати постанову Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року, прийняти рішення у якому закрити провадження у справі за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з'явився, повідомлявся про час судового засідання належним чином відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП (а.с. 43-45).

28.12.2017 року подав клопотання в якому просить проводити розгляд справи за його відсутності. Зазначає, що викладених в апеляційній скарзі доводів достатньо для скасування постанови Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року (а.с. 46-47).

В ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлені строки перегляду постанови суду першої інстанції відповідно до яких, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Виходячи з положень ст. 294 КУпАП, щодо строків перегляду постанови, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за наявними матеріалами справи за відсутністю належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за наявності від нього клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно положень п. 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. За порушення зазначеного пункту ПДР Украйни встановлена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 199042 від 17.10.2017 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений саме за відмову водія ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку.

Відмова водія ОСОБА_4 від проходження огляду, крім протоколу, також підтверджується:

- поясненнями гр. гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, які були свідками відмови водія ОСОБА_4 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатору засобу «Drager» та в закладі охорони здоров'я, також в поясненнях зазначено, що ОСОБА_4 відмовився знайомитися з матеріалами справи (а.с. 7-8);

- даними про відсторонення водія ОСОБА_4 від керування автомобілем, яке здійснено в порядку, передбаченому ст. 265-2 КУпАП та відповідно до розписки гр. ОСОБА_7, який прийняв керування автомобілем НОМЕР_1 та зобов'язався доставити автомобіль за адресою: вул. Ков'язна 5/2 (а.с. 9);

- відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано переслідування автомобіля за допомогою застосування проблискових маячків та гучномовця. Поліцейськими неодноразово подавалась вимога про зупинку автомобіля НОМЕР_1, водій не реагував та продовжував рух на великій швидкості. Намагаючись уникнути переслідування, створюючи аварійну ситуацію, рухався по дорогах в населеному пункті, лісосмузі, згодом виїхав в поле деякий час їхав по ріллі, де був зупинений патрульним автомобілем шляхом блокування.

Після зупинки автомобіля, працівниками поліції складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП, постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. В присутності двох свідків ОСОБА_3 відмовився ознайомлюватися зі змістом протоколу, підписувати та отримувати його копію.

На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_4 в присутності двох свідків відмовляється. На пропозицію пройти огляд в медичній установі відповідає поліцейським, що це їхнє особисте бажання, в нього бажання проходити в медичному закладі не має. Від підпису в протоколі відмовляється та повідомляє, що підпише протокол коли в нього буде адвокат.

В подальшому на відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_3 поводиться зухвало, брудно лається, повідомляє поліцейським, що пив горілку, сів за кермо, оскільки йому було потрібно їхати (а.с. 28).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_3 таким правом не скористався, протоколи підписувати відмовився. Не мав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколів за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1, 3).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_3 суду не надав.

Поліцейськими протоколи про адміністративні правопорушення серії БР №№ 199042, 199043 від 17.10.2017 року відносно ОСОБА_3 складені в установленому законом порядку, відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушень на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції в порушення ст. 259 КУпАП не доставлено його відділу поліцій для встановлення його особи, оскільки при собі не мав водійського посвідчення, не може бути підставою для скасування постанови суду та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 259 КУпАП, при вчиненні порушень правил користування засобами транспорту, правил щодо охорони порядку і безпеки руху, правил спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, правил пожежної безпеки, санітарних норм на транспорті порушника може бути доставлено уповноваженою на те особою в поліцію, якщо у нього немає документів, що посвідчують особу, і немає свідків, які б могли повідомити необхідні дані про нього.

Згідно даних протоколу про адміністративні правопорушення серії БР №№ 199042, 199043 від 17.10.2017 року особу правопорушника ОСОБА_3 встановлено за паспортом серії НОМЕР_2 та відповідає даним зазначеним в довіреності від 20.10.2018 року (а.с. 1, 3, 17).

Посилання на відеозапис з нагрудних камер поліцейських, як на неналежний та недопустимий доказ є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Даний відеозапис надісланий уповноваженою особою Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Харкові згідно запиту суду. Відповідно до ст. 251 КУпАП цей запис є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а не персональними даними, як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_3 Тому відсутні підстави вважати відеозапис неналежним доказом (а.с. 27-28).

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими порушено порядок проведення огляду проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння та відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП є помилковими, оскільки протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений саме за відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

ОСОБА_3 відмовився від будь - якого огляду і саме цим вчинив адміністративне правопорушення. У поліцейських були відсутні підстави для доставлення ОСОБА_3 до закладу охорони здоров'я.

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, з метою уникнення адміністративної відповідальності на вимогу працівників поліції не зупинявся та з метою уникнення адміністративної відповідальності відмовився від походження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчинених правопорушень та ступінь їх суспільної небезпеки, що дані правопорушення являються грубими порушеннями правил дорожнього руху та становлять реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожують їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення з застуванням ст. 36 КУпАП, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення

Підстав для скасування або зміни постанови Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298, 317 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Валківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко