Справа № 371/1250/17 Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 33/780/68/18 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 251 17.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Свінціцька О.П., з участю прокурора Безгинського Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має середню освіту, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживає по АДРЕСА_1 працює завідуючою складу сільськогосподарської продукції ДП ДГ «Еліта»,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрито у зв'язку з малозначністю, з оголошенням усного зауваження,

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, будучи депутатом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області, являючись згідно з п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 1 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 липня 2016 року під № 958/29088, несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв'язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю, місцевим судом не враховано принцип невідворотності відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Визнавши вказане правопорушення малозначним, виходячи із пояснень ОСОБА_1 та відсутності негативних наслідків, місцевий суд не взяв до уваги, що для складу корупційного правопорушення наявність наслідків чи ознак суспільної небезпечності не є необхідним.

Вказує, що з огляду на характер вчиненого правопорушення, а також ступінь вини ОСОБА_1, з урахуванням мети стягнення, що полягає у вихованні особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, запобіганні вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншою особою, застосування до ОСОБА_1 положень ст. 22 КУпАП є недопустимим.

Вказує і на те, що 13.11.2017 року суддею оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, копію тексту оскаржуваної постанови прокуратурою отримано лише 28.11.2017 року, що унеможливлювало здійснити апеляційне оскарження постанови суду в 10-денний строк, оскільки прокурору були невідомі доводи суду щодо закриття зазначеного провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що постанову Миронівського районного суду Київської області від 13.11.2017 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, повернувши її заступнику керівника Кагарлицької місцевої прокуратури як особі, яка не наділена правом на оскарження постанови суду, оскільки ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачений вичерпний перелік суб'єктів, наділених правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до змісту даної норми закону, таким правом наділені особи, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, їх законні представники, захисники, потерпілі та їх представники.

За змістом ст.ст. 7, 287 КУпАП, прокурор має право на оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього кодексу, зокрема у справах про застосування заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Вказує, що безпідставним є посилання прокурора на ст. 250 КУпАП, оскільки нею визначено обов'язкову участь прокурора у розгляді судом справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4-172-9 цього Кодексу, а не його повноваження на апеляційне оскарження рішення, постановленого результатами такого розгляду.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою.

Вказує, що у разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який уточнив вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, прийняти нову постанову, якою застосувати щодо ОСОБА_1 ст. 38 КУпАП та провадження у справі закрити у зв»язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП, апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги суд вважає поважними, оскільки текст постанови суду від 13.11.2017р. було отримано прокурором лише 28.11.2017р. (а.с.93), у зв'язку з чим строк на оскарження постанови підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за обставин, наведених в постанові суду, є обґрунтованим та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.3 ст. 38 КУпАП відповідно до якої, адміні стративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже, у зв'язку з тим, що днем виявлення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, яке було вчинено ОСОБА_1, відповідно до матеріалів адміністративного провадження є 31.07.2017 року, оскільки саме в цей день у ОСОБА_1 були відібрані пояснення оперуповноваженим Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з приводу несвоєчасного подання електронної декларації, то апеляційний суд вважає, що на час розгляду справи судом першої інстанції закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП, а саме, у зв»язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та з оголошенням усного зауваження.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин вважаю за необхідне закрити провадження по даній адміністративній справі щодо ОСОБА_1 в зв'язку з тим, що закінчились строки накладення адміністративного стягнення, з урахуванням положень ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, постанова Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року - скасуванню з постановленням апеляційним судом нової постанови.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову.

ОСОБА_1визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька