АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/15/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 27.07.2017 року о 20.25 ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2102» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Валентинівській, 23 в м. Харкові, з явними ознаками алкогольного спянніння, а саме: нечітке мовлення, різкий запах з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На постанову районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить визнати дії інпектора поліції ОСОБА_3 незаконними, та скасувати протокол БР 192424 від 27 липня 2017 року. Також просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що закони України та Правил дорожнього руху України він не порушував, бо алкогольні напої не вживав. Вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в судовому засіданні інспектором поліції не було надано доказів їх порушення ОСОБА_2 у виді відео та аудіозаписів. Також апелянт зазначає, що в судовому засіданні були відсутні свідки, а обвинувачення не було підтверджене інспектором поліції. Вказує, що інспектор поліції ОСОБА_3 не розяснив йому його права та обовязки, звинуватив його беспідставно в вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відмовився в його присутності відкрити мунштук зі стерильної упаковки, для подальшого продуття Драгеру, та не надав документи на цей прилад. Вказує, що йому не було надано копію протоколу та тимчасове посвідчення водія.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд враховує пояснення свідка ОСОБА_4, який повідомив апеляційному суду, що 27.07.2017 року був залучений працівниками поліції в якості свідка, які йому повідомили, що водій з ознаками алкогольного сп'яніння керував транспортним засобом. У присутності ОСОБА_4 ОСОБА_2 відмовлявся від запропонованого йому огляду на встановлення стану сп'яніння. ОСОБА_4 надав письмові пояснення, зміст яких підтвердив в апеляційному суді.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, який працює інспектором роти № 5 батальйону № 2 УПП у Харківській області ДПП повідомив, що під час патрулювання було виявлено автомобіль ВАЗ, в якому не горіли світлові покажчики під час перестроювання з одного ряду в інший, та не горів один сигнал габаритів. Цей транспортний засіб було зупинено, за його кермом перебував ОСОБА_2, під час спілкування з яким були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння та було запропоновано пройти огляд за допомогою технічного засобу або у медичному закладі, на що ОСОБА_2 відреагував негативно. Свідок зазначив, що технічний засіб - прилад «Драгер» був в наявності у його екіпажу у справному стані з стерильним мундштуком.

Аналогічні пояснення дали апеляційному суду допитані у якості свідків працівники патрульної поліції ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В судовому засіданні апеляційного суду був відтворений відеозапис з нагрудних камер поліцейських від 27.07.2018 року та встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був зупинений працівниками поліції у зв'язку з несправною роботою світлових покажчиків, після роз'яснення йому його прав, під час спілкування з ним були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. Після чого в присутності двох свідків ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу Драгер або у закладі охорони здоров'я на що ОСОБА_2 вказав, що буде проходити огляд на місці зупинки, при цьому фактично своїми діями ухилявся від такого огляду, протягом тривалого часу вступав з працівниками патрульної поліції у суперечності, вимагав надати йому документи свідків. Такі дії на думку апе6ляційного суду правильно розцінені, як ухиляння від проходження водія від огляду на встановлення стану сп'яніння

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом -Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП окрім вищезазначених доказів підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 27.07.2017 року серії БР № 192424, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик