Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

5 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю:

захисника Лева Р.В.,

представника органу доходів і зборів Кептене Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про порушення митних правил за апеляційною скаргою захисника Лева Р.В. на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 1 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2017 року на ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - 3 300 доларів США, які вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0700/10000/17 від 01.08.2017 року, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України.

Як встановив суд, ОСОБА_5 порушив порядок проходження митного контролю в зоні (коридорі) спрощеного митного контролю, за таких обставин.

01.08.2017 року о 9 годині 30 хвилин на митному посту "Аеропорт "Київ" (Жуляни)" Київської міської митниці ДФС під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю "зелений коридор" залу "Відліт" терміналу "A" Міжнародного аеропорту "Київ" (Жуляни) для проведення вибіркового митного контролю було зупинено громадянина України ОСОБА_5, який слідував до Варшави рейсом W6 1568 літаком авіакомпанії "Wizz AIR".

Після перетину пасажиром "білої лінії", яка відповідно до п.1.10 Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Державної митної служби України від 18.02.2006 № 137, позначає закінчення _____________________________________________________________________

Справа № 33/796/668/2018 Постанова винесена суддею Кізюн Л.І.

Категорія: ст.471 МК

"зеленого коридору", та після перетину якої настає відповідальність за порушення митних правил, про що зазначено на інформаційному стенді, розміщеному в зоні митного контролю, було проведене усне опитування. При опитуванні пасажир зазначив, що прямує один та не пам'ятає кількість переміщуваних готівкових коштів, у зв'язку з чим його було запрошено до оглядової кімнати, де при перерахунку встановлено, що він переміщував валютні цінності, а саме, 15 000 доларів США. Довідки з банківських установ про зняття готівкових коштів на час переміщення через митний кордон України були відсутні.

Через митний кордон було пропущено 11 700 доларів США (еквівалент 10 000 євро) і вилучено 3 300 доларів США.

Згідно з ч.3 ст.197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, який підлягають письмовому або усному декларуванню) можуть встановлюватися Національним банком України.

Згідно з п.1 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 27.05.2008 № 148, фізична особа-резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу, а готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро.

Оскільки ОСОБА_5 самостійно обрав відповідний канал "зелений коридор" для проходження митного контролю за двоканальною системою, це відповідно до вимог ч.ч.4, 5 ст.366 МК України вважається його заявою про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

А тому ОСОБА_5, який митну декларацію не заповнював, з приводу декларування валютних цінностей до інспекторів митниці не звертався, своїми діями порушив встановлений Митним кодексом України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю проходження через "зелений коридор", перемістив товари, а саме, валютні цінності, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України, і вчинив порушення митних правил, передбачене ст.471 МК України.

В апеляційній скарзі захисник Лев Р.В. не оспорює фактичні обставини справи та обґрунтованість притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, однак вважає, що всупереч вимогам ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи суддею не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано всі обставини, не встановлено обставини, що пом'якшують відповідальність, наявність яких дає підстави накласти на ОСОБА_5 стягнення лише у виді штрафу без конфіскації коштів у сумі 3 300 доларів США.

Як зазначає захисник, ОСОБА_5 є законослухняним громадянином, учасником бойових дій, з 2009 року - пенсіонер, що підтверджується відповідними документами. На момент вчинення правопорушення його підзахисний не працював і прямував до Польщі з метою придбання трактора для ведення господарської діяльності, у зв'язку з чим частина коштів була заощаджена з продажу земельної ділянки, а решта - 14 000 доларів США позичена, на користь чого свідчить розписка про отримання від ОСОБА_6 коштів, зобов'язання повернути позику у певний строк та штраф у разі неповернення відповідної суми. Оскільки після вилучення 3 300 доларів США ОСОБА_5 не зміг виконати зобов'язання в повному обсязі, у нього виникли додаткові фінансові труднощі, адже пенсія є незначною, а інших доходів він не має. На утриманні ОСОБА_5 перебувають батьки пенсіонери, які є інвалідами, і донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка постійно хворіє на різні захворювання. Крім того, правопорушення вчинене з необережності, кошти його підзахисний не приховував і не усвідомлював, що своїми діями порушує закон. Раніше він до адміністративної відповідальності не притягувався, вину визнав.

На переконання захисту, в матеріалах справи відсутні дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена незаконна діяльність. Шкода, яку ОСОБА_5 потенційно міг завдати державі, була незначною. До того ж, конфіскація в даному конкретному випадку не відповідає принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав), адже необхідну рівновагу не буде забезпечено, так як внаслідок конфіскації вилученої валюти ОСОБА_5 та його сім'я будуть нести "особистий і надмірний тягар", що не відповідає Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори", Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а так само практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішеннях "Бакланов проти Російської Федерації", "Фрізен проти Російської Федерації", "Надточій проти України", "Ізмайлов проти Російської Федерації", "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" тощо, наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення, і будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Огляду на викладене захисник просить постанову судді в частині конфіскації в доход держави безпосередніх предметів порушення митних правил - 3 300 доларів США скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою повернути ОСОБА_5 вилучені кошти.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, пропуск якого захисник обґрунтовує тим, що про час та дату судового засідання, яке відбулося 01.12.2017 року, ні ОСОБА_5, ні він повідомлені не були, внаслідок чого постанова була винесена без їхньої участі, а копію оскарженого судового рішення ОСОБА_5 отримав поштою лише 21.12.2017 року.

Вислухавши пояснення захисника Лева Р.В., який підтримав клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу і просив їх задовольнити, пояснення представника органу доходів і зборів, який поклався на розсуд суду при вирішенні клопотання і заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно з ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подана захисником Левом Р.В. 27.12.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. У розгляді справи кілька разів суд робив перерву за клопотанням осіб, які брали участь у провадженні. Також справа знімалася з розгляду у зв'язку з неможливістю її розгляду суддею з об'єктивних причин. Відомості про повідомлення ОСОБА_5 і захисника про розгляд справи, призначений на 01.12.2017 року, коли було прийнято рішення, у справі відсутні, і копію оскарженого судового рішення ОСОБА_5 отримав поштою лише 21.12.2017 року, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Тому строк оскарження постанови пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.486, 489, 496 МК України всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.527 МК України.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, за обставин, викладених у постанові судді місцевого суду, ніким не оспорюються.

Що стосується доводів захисника про те, що при застосуванні стягнення у виді конфіскації безпосередніх предметів правопорушення суддя не врахував особу ОСОБА_5, обставини, що пом'якшують відповідальність, а так само практику ЄСПЛ, то вони є безпідставними.

Санкцією ст.471 МК України передбачено застосування стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Оскільки ОСОБА_5 з порушенням порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю перемістив товари, тобто валютні цінності, які були в його розпорядженні, переміщення яких через митний кордон України обмежено, то санкція є безальтернативною і виключає подвійне тлумачення.

Що стосується посилань захисника на практику ЄСПЛ, то викладені ним висновки суду вживаються, взагалі, в іншому контексті і не можуть бути застосовані до даної справи. Зокрема, у справі "Бакланов проти Російської Федерації", в якій суд постановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, належні заявнику кошти були конфісковані, в той час як таке покарання не було передбачено санкцією відповідної норми, а в справі "Фрізен проти Російської Федерації" було конфісковано належний заявнику транспортний засіб у межах кримінальної справи щодо чоловіка заявника, при цьому влада Російської Федерації постійно відмовлялася назвати норму закону, на підставі якої було прийнято рішення про конфіскацію власності заявника.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою, і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Леву Р.В. строк оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 1 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника Лева Романа Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 1 грудня 2017 року, якою на ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 /ста/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 /одну тисячу сімсот/ гривень, з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - 3 300 /трьох тисяч трьохсот/ доларів США, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн