Справа № 461/7878/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/783/1490/17 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю представника Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю., ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Назарія Ярославовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 листопада 2017 року про звільнення від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою звільнено ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.471 МК України закрито.

Вилучений згідно з протоколом від 25 жовтня 2017 року №5523/20900/17 одяг, що використовувався в кількості 70,5 кг - повернуто ОСОБА_3

Згідно з постановою судді, ОСОБА_3 25.10.2017 року близько 21 год. 57 хв., прямуючи в Україну з Республіки Польща через п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці автомобілем марки «Volkswagen», н.з.НОМЕР_1, обравши спрощену зону митного контролю, намагалась перемістити через митний кордон України товар шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, що підлягають обов'язковому декларуванню та є обмеженими чи перевищують неоподатковану норму до переміщення через митний кордон України, а саме одяг, що використовувався в кількості 70,5 кг.

Не погоджуючись із постановою судді Галицького районного суду м.Львова від 21 листопада 2017 року, представник Львівської митниці ДФС Рибак Н.Я. подав апеляційну скаргу, в якій просить таку скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, та накласти на неї стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 витрати за зберігання товару на складі митниці, які відповідно до ч.2 ст.519 та ч.1 ст.520 МК України відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник митниці покликається на те, що постанова судді є необ'єктивною, невмотивованою, незаконною та безпідставною, оскільки дане порушення митних правил має особливий характер суспільної небезпеки і за вчинення цього правопорушення передбачені найбільш суворі стягнення.

На його переконання, прийнята постанова не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки сприяє їх вчиненню в майбутньому та породжує почуття безвідповідальності за вчинене.

Заслухавши представника митниці на підтримання поданої апеляційної скарги, ОСОБА_3, яка просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності, що ніким не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 33-35 КУпАП, які визначають загальні засади накладення адміністративного стягнення, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року № 8 зі змінами «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому необхідно врахувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суддя місцевого суду в повній мірі врахував у відповідності до положень ст. 33 КУпАП тяжкість, характер і спосіб вчиненого правопорушення, особу порушника, яка раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувалась, не працює, є матір'ю сімох дітей, одна з яких неповнолітня, перебуває у скрутному матеріальному становищі, взявши до уваги мету адміністративного стягнення, передбачену ст. 23 КУпАП, та співрозмірність можливого стягнення, передбаченого санкцією ст. 471 МК України, вчиненому правопорушенню, тобто принцип розумності накладення стягнення, та зробив, на думку апеляційного суду, вірний висновок про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суддя місцевого суду, встановивши і належним чином оцінивши фактичні обставини справи та ступінь суспільної небезпеки діяння, за наявності обставин, які пом'якшують відповідальність за порушення митних правил та відсутності обтяжуючих обставин, підставно звільнив ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України, за малозначністю, на підставі ст. 22 КУпАП обмежившись усним зауваженням та закрив провадження у справі.

Представником Львівської митниці ДФС не доведено, а апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено, що наслідки вчиненого ОСОБА_3 порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, представляють собою суспільну небезпеку та завдали значної шкоди суспільним та державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Під час розгляду справи в місцевому суді порушень вимог законодавства, які б вплинули на правильність прийнятого рішення, допущено не було, тому доводи апеляційної скарги про необ'єктивність, незаконність та безпідставність прийнятого рішення, є необґрунтованими.

З огляду на наведене, постанова судді першої інстанції є вмотивованою, а підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст.294 КУпАП та ст.529 МК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 листопада 2017 року про звільнення від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3, залишити без змін, апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Назарія Ярославовича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Т.М.Урдюк