АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 21 березня 2017 року о 02.20 год. в м. Києві по пр. Перемоги, 82, керував транспортним засобом «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з якого вбачається, що 10 квітня 2017 року ним через канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва було направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, проте чи задоволено клопотання, чи відхилено, йому не було відомо. Рішення суду отримав особисто 16 травня 2017 року після того, як дізнався про існування такої постанови із сайту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що прийняте рішення суду суперечить вимогам законності, винесено без всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, апелянт зазначає, що обставини, які викладені в протоколі, не відповідають дійсним обставинам, його поясненням, поясненням свідків, які викладені на спеціальних бланках та містять однотипну інформацію, при цьому особисті пояснення свідків щодо обставин як згоди водія або відмови від проходження огляду на стан сп'яніння в матеріалах справи - відсутні.

Апелянтом звертається особливу увагу на те, що інспектори патрульної поліції не запропонували провести огляд в закладі охорони здоров'я, як того вимагає Інструкція, а висунуте порушення містить тільки формальний характер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, свідків, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленняю, апеляційна скарга - задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки ОСОБА_1 10 квітня 2017 року подав клопотання про відкладення розгляду справи (ас. 6). Однак, суд, не зважаючи на наявність поданого клопотання, всупереч вимог ст.. 268 КУпАП, розглянув справу з посилання на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в судове засідання не з'явилась, про дату судного засідання була повідомлена належним чином (ас. 7).

Крім того, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

В матеріалах справи наявна копія супровідного листа від 14 квітня 2017 року про направлення копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 (ас. 8). Проте, матеріали справи не містить будь-яких відомостей, які б підтверджували направлення копії постанови або її отримання ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про те, що про наявність постанови, яка оскаржуєтья, йому стало відомо з ЄДРСР 16 травня 2017 року, матеріалами справи не спростовані. Натомість, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 17 травня 2017 року про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови (ас. 10).

Апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, відповідно до штампу суду, подані ОСОБА_1 26 травня 2017 року (ас. 11-17),

З огляду на викладене, апеляційний суду доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суді пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 130826, ОСОБА_1 21 березня 2017 року о 02.20 год. в м. Києві по пр. Перемоги, 82, керував транспортним засобом «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що був зупинений працівниками патрульної поліції із зазначенням причини зупинки, що не горів задній ліхтар. Він вийшов, подивився, дійсно ліхтар не горів. В цей час він побачив, що в нього пробите колесо. Однак, один з працівників поліції сказав, що у нього (ОСОБА_1) вбачає ознаки алкогольного сп'яніння та запропонував пройти огляд за допомогою приладу «Драгера». Він погодився, але у працівників поліції приладу при собі не було. Починався дощ, йому (ОСОБА_1.) потрібно було поміняти колесо, про, що він вказав працівникам поліції. Коли він міняв колесо, приїхав ще один патруль поліції. Ніяких свідків при цьому не було. На вимогу працівників поліції пройти огляд за допомогою «Драгера», він працівникам сказав про те, що закінчить зараз міняти колесо і пройде, оскільки були брудні руки. Працівники поліції почали складати якісь документи, зупинили автомобіль, але люди звідти не пішли свідками. Потім працівники поліції телефонували комусь, після чого до них підходили якісь люди, але що це за люди, він не знає. Закінчивши міняти колесо, він звернувся до працівників поліції про проходження огляду, на що йому було повідомлено, що вже пізно, всі документи оформлені, «Драгер» поїхав. Працівники поліції при свідках нічого йому не пропонували. Все було вирішено без його (ОСОБА_1.) участі.

Під час апеляційного розгляду допитаний за клопотанням ОСОБА_2 інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 суду пояснив, що 21 березня 2017 року, патрулюючи в нічну зміну, побачив біля зоопарку в крайній правій смузі транспортний засіб, який рухався на великій швидкості. Транспортний засіб було зупинено за ст. м. «Берестейська». Водія запитали, куди він так сильно поспішав. Під час розмови він відчув запах алкоголю з порожнини рота водія. Водію було запропоновано пройти тест за допомогою приладу «Драгер», і останній погодився. Коли приїхав екіпаж з «Драгером», то водій передумав. Водію було запропоновано проїхати до лікаря-нарколога для визначення стану сп'яніння, але водій говорив, що він не керує транспортним засобом. На той час водій міняв колесо в транспортному засобі. В присутності двох свідків було складено протокол за п. 2.5 ПДР України. Він попереджав ОСОБА_1, що ведеться відеофіксація. Водія усно відсторонили від керування транспортним засобом, пояснивши, що він не може керувати транспортним засобом. Водій був з товаришем. Після цього водій закрив автомобіль та пішов з товаришем пішки.

Допитаний в суді апеляційної інстанції інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що 21 березня 2017 року патрулював в нічну пору доби в складі командирського екіпажу. Зателефонував екіпаж, що потрібен «Драгер». Вони під'їхали за ст. м. «Берестейська» в бік ст. м. «Нивки». Коли доставили «Драгер», водію запропонували пройти тест для визначення стану сп'яніння, він спочатку погодився, а потім повідомив відмовився, пояснивши, що пробите праве переднє колесо, і його треба поміняти. Зупинили двох свідків, пояснили, чому їх зупинили, склали матеріали. Водій сказав, що треба поміняти колесо, але з колесом нічого не робив. В який саме момент водій відмовився від проходження огляду, він не пам'ятає. Чи пропонували водію проїхати до медичного закладу, він (ОСОБА_4) не пам'ятає, але тільки пригадує, що водій відмовився від підписів. Пройти огляд водію пропонував колега. Що саме пропонувалося пройти водію, він (ОСОБА_4) не пам'ятає. Чи був відсторонений водій від керуванням транспортним засобом, не пам'ятає. В разі відсторонення водія від керування, в матеріалах справи повинні бути відповідні документи. Якщо він не помиляється, з ОСОБА_1 був його колега, який і сів за кермо.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом неодноразово викликалися для допиту в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, письмові пояснення яких наявні у матеріалах справи, але до суду зазначені особи не з'явились, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити обставини, викладені в їх поясненнях, які викладені шляхом внесення рукописних записів в друковану банкетну форму пояснень (ас. 2).

Відповідно до запису в протоколі про адміністративне правопорушення, до протоколу, крім іншого, долучався відеозапис з нагрудної камери. Однак, відеозапис в матеріалах справи відсутній.

В ході проведення апеляційного розгляду Апеляційним судом міста Києва неодноразово направлялось до Управління патрульної поліції м. Києва запит щодо надавання відеозаписів з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, але, як вбачається з відповіді наданої Управлінням патрульної поліції м. Києва запит виконати не вдалось, оскільки з дати фіксації події пройшло більше 30 днів (ас. 61).

Оцінюючи та аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що у справі відсутні беззаперечні докази того, що у присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням газоаналізатора «Драгер», та у зв'язку з його відмовою пройти такий огляд на місці, була пропозиція з боку працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладах охорони здоров'я. Крім того, пояснення працівників поліції, надані останніми під час апеляційного розгляду, в цій частині є суперечливими і не спростовують пояснень ОСОБА_1 щодо обставин подій, які відбувалися 21 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Також суд апеляційної інстанції враховує положення ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої ссоби, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом при тому, що у працівників поліції були підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного.

Отже, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, не встановлено беззаперечних доказів, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Визнаючи винуватим ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за обставин викладених у протоколі серії БР № 130826.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва