Справа №: 297/269/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Гецко Ю. Ю., з участю захисника ОСОБА_1 та перекладача ОСОБА_2 розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби «Косине» Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 (Mica Janos), ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (Nyirpazony) вул. Саболч, 23, (Szabolcs utca) не працюючого, раніше не судимого (зі слів), громадянина ОСОБА_4 згідно паспорта громадянина ОСОБА_4 BD7365487, виданий 07.08.13за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_3 29 січня 2018 року о 12 год. 20 хв. в міжнародному пункті пропуску «Косино» при перетині державного кордону з України в ОСОБА_4, предявив закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 BD7365487, виданий 07.08.13, чим порушив вимоги ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що 29.01.2018 року він слідуючи на виїзду з України в ОСОБА_4, враховуючи, що на території України він перебуває як громадянин ОСОБА_4 подав для оформлення спочатку працівникам митниці, а потім і прикордонній службі, паспорт громадянина ОСОБА_4. Оформлення у працівників митниці було виконано без яких небудь запитань, а працівники прикордонної служби повідомили, що у звязку з наявністю у нього подійного громадянства він вчинив правопорушення, також просив провадження в справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, просив випустити його з території України додому до родини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Диспозицією статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення не вказано за якою саме кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 204-1 КУпАП ОСОБА_3 вчинив правопорушення.

При цьому посадова особа ДПС яка склала протокол про адміністративне правопорушення вважає, що ОСОБА_3 як громадянин України (ОСОБА_5) не вправі був подавати паспорт громадянина ОСОБА_4, і таким чином дійшовши висновку, що ОСОБА_3 намагався перетнути кордон України без відповідних документів, чим вважав, що ОСОБА_3 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Суд не може погодитися з таким висновком і вважає, що трактування вимог закону про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є помилковим та необгрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3, маючи намір повертатися в ОСОБА_4 подав документи, які надають право виїзду з України, рівно як і в`їзду в Україну: закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4.

Як пояснив суду ОСОБА_3 він є як громадянином України, так і громадянином ОСОБА_4. Як громадянин ОСОБА_4 в`їхав на територію України на транспортному засобі, який зареєстрований в ОСОБА_4. Після отримання закордонного паспорта громадянина ОСОБА_4 час від часу (протягом 4-х років) здійснював переміщення власне як громадянин ОСОБА_4, про що є відмітки у закордонному паспорті гр. ОСОБА_4. Вважає заборону переміщення через кордон України на підставі закордонного паспорта громадянина ОСОБА_4 протиправною, оскільки до часу складення даного протоколу ніхто не порушував питання про незаконність такого переміщення через кордон України.

З наданих суду документів убачається, що ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_4, має місце проживання та реєстрацію в ОСОБА_4, має внутрішній паспорт громадянина ОСОБА_4, йому виданий закордонний паспорт № BD7365487 з терміном дії з 07.08.13 по 07.08.18 роки, зазначеним паспортом користується пятий, про що містяться відповідні відмітки з яких убачається, що він в`їжджав в Україну як громадянин ОСОБА_4 та виїжджав з неї.

Отже, 29 січня 2018 року ОСОБА_3 виїжджав в черговий раз з України як громадянин ОСОБА_4 та відповідно подав належний правовстановлюючий документ. що посвідчує особу.

Посадовими особа ДПС безпідставно піддано сумніву справжність паспорта громадянина ОСОБА_4, а відтак і його право як громадянина ОСОБА_4 на перетин кордону.

Крім того суду незрозуміло, причини складання протоколу на громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, як на громадянина України не долучивши жодних підтверджуючих документів. Крім того в матеріалах справи присутня копія паспорту громадянина ОСОБА_4, а стосовно громадянина відсутні документи які встановлють особу ОСОБА_5.

Таким чином висновок, що ОСОБА_3 намагався перетнути кордон України без відповідних документів не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована.

Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Також суд звертає увагу, що тлумачення громадянства із запереченнями його множинності суперечить принципам Європейської Конвенції " Про громадянство" від 06.11.1997 (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст. 17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави-учаcниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України стосовно обов'язкової участі захисника, щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

З огляду на це судом вирішено розглядати дану справу по суті, залучивши до участі у справі перекладача та захисника.

З наведених підстав, суд приходить до висновку про відсутність події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247 КУпАП, -

постановив:

1.Провадження в справі відносно ОСОБА_3 (Mica Janos, ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (Nyirpazony) вул. Саболч, 23, (Szabolcs utca) ОСОБА_4, не працюючого, раніше не судимого (зі слів), громадянина ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 2041 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

2.Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови через Берегівський районний суд до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Гецко Ю. Ю.