ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №632/1001/18 Суддя 1-ї інстанції: Васянович Г.М.
Провадження № 33/818/92/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.05.2018 року між 03:00 та 04:00 годинами Харківській області, м. Первомайськ, по вул. Харківській, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ-210700-20, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 26.06.2018 року скасувати, та закрити провадження щодо нього.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що судове засідання було розглянуто без його участі, а копію рішення він отримав лише 17 вересня 2018 року.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що судове рішення на його думку є незаконним та необґрунтованим, винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що поліцейські зупинили його без жодної причини, оскільки він не порушував Правила дорожнього руху, при цьому не розяснили йому причини зупинки, не розяснили йому права, не надали сертифікат про повірку спеціального технічного засобу з використанням якого повинні були проводити огляд.

Наголосив, що поліцейськими також не було запропоновано пройти медичний огляд у медичному закладі, хоча він наполягав на цьому.

Зазначив, що свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 взагалі не були присутні під час складання протоколу, а також не були допитані судом, що призвело до неповноти судового розгляду.

Вважає, що показання поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути покладені в основу судового рішення, як докази його винуватості, оскільки вони є упередженими особами.

Крім того, суд в мотивувальній частині рішення посилається на дані відеозапису нагрудної камери поліцейського, хоча зазначений доказ не був досліджений судом безпосередньо у судовому засіданні та до матеріалів справи не приєднувався.

Також наголосив, що 23.06.2018 року він не зміг взяти участь в судовому засіданні, про що він попередив секретаря судового засідання та клопотав про перенесення слухання справи, однак судову повістку він не отримував.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріли справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та задовольнити апеляційну скаргу частково виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні ОСОБА_2 наголошували на тому, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння та на пропозицію працівників поліції пройти відповідний огляд наполягав на його проходженні в медичному закладі в м. Харкові, а не у найближчому, оскільки у ньому, на його думку, була домовленість між лікарськими працівниками з співробітниками поліції. А крім того вважав, що цей огляд необхідно пройти разом з ним і працівниками поліції, оскільки вважав, що вони перебувають у нетверезому стані.

Апеляційний суд критично оцінює такі пояснення, оскільки медичний огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння проводиться відповідно до п. 12 розділу ІІ Інстркуції затвердженої 09.11.2015 року № 1452/735 у найближчому закладі охорони здоровя.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 було зупинено працівниками патрульної поліції у м. Первомайському Харківської області, у звязку з тим, що в нього не був освітлений номерний знак, через що у відношенні ОСОБА_2 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення серія НК №853433. Під час спілкування з ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного спяніння, та в присутності двох свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_7, на пропозицію поліцейського пройти огляд на встановлення стану алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатору «АлкоФор» та в медичному закладі відмовився.

Зазначене підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, який був допитаний в суді апеляційної інстанції, та пояснив, що співробітниками поліції ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатору чи в медичному закладі, на що останній відмовився та наполягав на предявленні йому сертифікатів на вимірювальну техніку.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння, позбавленні підґрунтя, оскільки відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності саме за ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Посилання апелянта, що співробітниками поліції йому не було розяснено причини зупинки спростовуються матеріалами справи, а саме постановою про накладення адміністративного стягнення серія НК №853433, відповідно до якої 23.05.2018 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «ВАЗ 210700-20» державний номер НОМЕР_2 порушив вимоги п.2.9.8 Правил дорожнього руху України, тобто керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №018520 від 23.05.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, постановою про накладення адміністративного стягнення серія НК №853433 а також показаннями свідків поліцейських СРПП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Наявним в матеріалах справи доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Разом з цим, доводи ОСОБА_2 щодо того, що суд в мотивувальній частині рішення безпідставно посилався на дані відеозапису нагрудної камери поліцейського, є обґрунтованим.

З матеріалів справи слідує, що матеріали справи не містять жодних технічних носіїв з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, а тому посилання суду на них, як на доказ винуватості ОСОБА_2 є неприпустимим, що не спростовує правильність прийнятого рішення у звязку з наведеним вище, тому вважаю за необхідне змінити постанову від 26.06.2018 року та виключити з її мотивувальної частини посилання на відеозапис з нагрудних камер поліцейських. В решті вказану постанову залишити без змін.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, вказану постанову змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання на відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

В решті вказану постанов залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1