Справа № 428/7384/18
Провадження №3/428/1409/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Лисенко Л.Ю., прокурора Каліберди К.С., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли з Луганського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕМ № 382681, виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_1, працює: ГУНП України в Луганській області, посада: начальник відділу ювенальної превенції управління превентивної діяльності, зареєстрований за адресою: м.Луганськ, кв.Якіра, 3/322, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21.06.2018 № 000003 слідує, що ОСОБА_1, будучи поліцейським та перебуваючи на посаді начальника відділу ювенальної превенції Управління превентивної діяльності ГУНП України в Луганській області, тобто у відповідності до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, у порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», отримавши 25.11.2017 дохід від продажу майна, у вигляді транспортного засобу Mitsubishi Outlander XL, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, VIN JMBXTCW5W9Z008243, вартість якого згідно автотоварознавчого висновку від 01.12.2017 № 550 становить 286394 грн., тобто в сумі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (80000 грн.), письмово не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, у десятиденний строк з моменту отримання ним доходу, Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом внесення такої інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21.06.2018 № 000004 слідує, що ОСОБА_1, будучи поліцейським та перебуваючи на посаді начальника ВЮП УПД ГУНП в Луганській області, тобто у відповідності до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, у порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», придбавши 13.03.2018 майно, у вигляді транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, номерний знак AT 8924, VIN NLHCM41AP9Z135059, вартість якого згідно договору купівлі-продажу 4442/2018/856973 становить 151920 грн., тобто в сумі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року (88 100 грн.), письмово не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, у десятиденний строк з моменту придбання такого майна, Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом внесення такої інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1, вчинив адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а також у висновку, вважав за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та закрити провадження по справі з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст.38 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що містяться в письмовому клопотанні, зазначив, що вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, працівники при складання протоколу вийшли за межі повноважень, також зазначив, що на день розгляду строки передбачені ст.38 КУпАП сплинули, тому просив закрити провадження при цьому, не встановлюючи провину ОСОБА_1

Всебічно та обєктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Санкцією ч.2 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

У відповідності до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є субєктами, на яких поширюється дія Закону.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII, у 2017 році прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень,тобто 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб складає 80000 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, тобто 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб складає - 88 100 грн.

З наданих матеріалів вбачається, що 26.12.2016 згідно наказу ГУНП в Луганській області № 883 о/с ОСОБА_1 був призначений начальником відділу ювенальної превенції Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганської області присвоївши йому спеціальне звання полковник поліції, та ним прийнято присягу працівника поліції.

У відповідності до п. 1 ст. 8 та п. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на ОСОБА_1, як на поліцейського, покладено обов'язок діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та на нього, як поліцейського, поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

Суд не може погодитись із доводами захисника щодо відсутності складу адміністративного правопорушення оскільки здійснення контролю та перевірки декларації належить виключно до функцій НАЗК, а протокол про адміністративне правопорушення складений не уповноваженою особою, виходячи з наступного.

Так, згідно вимог ст. ст. 254-255 КУпАП органи внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», Національна поліція є спеціально уповноваженим суб'єктом у сфері протидії корупції.

Порядок та строки проведення перевірки, що передують складанню протоколу, діючим законодавством не визначений. Але, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції, п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 255 КУпАП, ч.6 Положення про Національну поліцію України, затвердженого Постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 року, Національна поліція є спеціально уповноваженим суб'єктом у сфері протидії корупції, уповноважена на складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних із корупцією, за ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП та для виконання покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень і має право одержувати в установленому законом порядку інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань, користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового звязку та іншими технічними засобами.

Як встановлено з матеріалів справи, перевірка відносно ОСОБА_1 проводилась виключно працівником Департаменту Внутрішньої безпеки Національної поліції України, який відбирав пояснення, робив запити, збирав докази, складав протоколи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 13 Розділу IV Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України ДВБ для виконання покладених завдань і функцій в установленому порядку має право складати відповідно до вимог законодавства України протоколи про адміністративні правопорушення за фактами вчинення поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією. Тому ст. о/у в ОВС Луганського управління ДВБ НП України майор поліції ОСОБА_3 мав необхідні повноваження на складання відносно начальника відділу ювенальної превенції Управління превентивної діяльності ГУНП України в Луганській області ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що жодних документів на підтвердження проведення перевірки повноти та своєчасності подання декларації у відношенні ОСОБА_1 не надано, з рапортів слідує, що проводилась перевірка щодо дотримання ЗУ «Про запобігання корупції».

Враховуючи зазначене, посилання захисника те, що правоохоронні органи, при проведенні перевірки та складанні протоколу вийшли за межі своїх повноважень, є безпідставним і не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколи про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією № 000003 та № 000004 відносно ОСОБА_1 були складені 21.06.2018.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено датою його виявлення дату складання протоколу, проте до протоколу додано матеріали, які свідчать про те, що даний факт був виявлений раніше.

В матеріалах справи містяться рапорти від 14.05.2018, запити до РСЦ МВС, УКЗ ГУНП від 14.05.2018, відповіді від 16.05.2018, 23.05.2018 про надання документів та ін.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи пояснення ОСОБА_1 з приводу правопорушень були надані 23.05.2018 та 31.05.2018.

Наведені матеріали, які указують на цілеспрямований збір ДВБ НПУ доказів щодо конкретних фактів, за яким пізніше було складено протокол про адміністративне правопорушення, дають підстави зробити висновок, що вказані факти було виявлено, щонайменше у травні 2018, тобто в даному випадку дата виявлення порушення і дата складання протоколів не співпадають.

Слід зазначити, що встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права. У звязку з цим тлумачення положень ч.3 ст.38 КУпАП не може носити довільного характеру та розумітися суто формально, зокрема, шляхом ототожнення моменту виявлення правопорушення з моментом складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у справі «Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, рішення від 9 січня 2013 року, заява № 21722/1Є1) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень… Хоча Суд не вважає за належне вказувати на те, наскільки тривалим повинен бути строк давності, він вважає, що такий підхід, коли строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарних справах, які стосуються суддів, є невизначеним, становить серйозну загрозу принципові юридичної визначеності» (§§137, 139).

У справі «ВАТ "Нефтяна компанія Юкос" проти Росії» (OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia, рішення від 20.09.2011 р., заява № 14902/04) ЄСПЛ нагадав «принцип, що міститься, перш за все, у статті 7 Конвенції, але охоплюється також поняттям верховенства права і вимогою законності в статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції тільки закон може визначати злочин і передбачати за нього покарання. У той час як він, зокрема, забороняє поширення існуючих злочинів на дії, які раніше такими не були, він також встановлює принцип, що кримінальний закон не повинен тлумачитися розширено на шкоду обвинуваченому, наприклад, за аналогією. Звідси випливає, що злочини і відповідні покарання повинні бути ясно визначені законом. Дана вимога задовольняється, якщо особа може усвідомлювати за рахунок формулювання норми, при необхідності за допомогою правової консультації, за які дії та бездіяльність він може нести кримінальну відповідальність… Крім того, термін "закон" передбачає якісні вимоги, включаючи доступність і передбачуваність… Суд раніше визначав термін давності як передбачене законом право порушника не бути підданим переслідуванню або притягнутим до суду після закінчення певного строку після вчинення правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, та запобігання обмеженням прав обвинувачених, які можуть бути порушені, якщо суди повинні будуть прийняти рішення на підставі доказів, що можуть стати неповними з плином часу» (§567, 568). Зокрема, в цій справі ЄСПЛ прийшов до висновку, що рішення Конституційного Суду РФ, яке дозволило не застосувати норму закону щодо строку давності в цій справі, становило непередбачуване тлумачення норм закону, що суперечило принципу правової визначеності, а отже становило порушення норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення таке тлумачення має бути виключно послідовним роз'ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним (див.:OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia, §571).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «ОСОБА_2 проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В даній справі моментом виявлення правопорушення слід вважати не дату складення протоколу, а момент його виявлення працівниками ДВБ НПУ, оскільки саме на підставі зібраних ними матеріалів пізніше було складено протоколи про адміністративне правопорушення. Інше тлумачення могло б призвести до порушення стандартів, сформульованих ЄСПЛ при тлумаченні положень статей 1, 6, 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Згідно положень п. 7 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому Адміністративному суді України поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

При цьому суд враховує, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за сплином строків ст. 38 КУпАП є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а метою останньої є доведення вини. Отже, поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року.

Інформаційний лист ВССУ від 30.04.2015 № 9-749/0/4-15 щодо застосування норм КУпАП у справах про адміністративні правопорушення повязані з корупцією, з огляду на те, що він не враховує (виданий до) останніх законодавчих змін від 16.03.2017, слід вважати таким, що не може бути використаний правозастосувачем як чинна позиція судової палати у кримінальних справах ВССУ.

З огляду на вищезазначене, суд при прийнятті рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ст.38 КУпАП не встановлює винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 172-6 ч.2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у звязку з тим, що строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 сплинув, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити без встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обовязок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 38, 40-1, ст. 172-6, ст.ст. 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник