Справа № 761/388/18
Провадження № 3/761/775/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мєлєшак О.В., за участю прокурора Дяченка В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні протокол № 10 від 09.01.2018 складеного старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції управління захисту економіки у м. Києві ДЗЕ НП України Геращенко В.С. відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого на посаді генерального директора Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

09.01.2018 старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції управління захисту економіки у м. Києві ДЗЕ НП України Геращенко В.С. складено протокол № 10 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідно до якого ОСОБА_2 звинувачується у тому, що перебуваючи на посаді генерального директора Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 №2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 №958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № І від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 №1153/29283, не повідомив у встановлений законом строк про суттєві зміни у майновому стані, оскільки він 17.04.2017 отримав у борг грошові кошти в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США, що становить 661 750 гривень (шістсот шістдесят одної тисячі сімсот п'ятдесяти гривень), що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, уважав, що не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, грубим порушенням порядку збирання доказів, позбавленням права обмеженням та фактичним позбавленням права давати пояснення та надавати докази, що суперечить загальним засадам права.

Зазначив, що докази отримання ним у борг грошових коштів були здобуті 29.01.2018 під час процесуальної дії - допиту в якості свідка в рамках кримінального провадження № 120 170 6.

Окрім того, наголошував, що кошти, які отримані у борг, відповідно до умов електронної декларація, не входить до складу такого поняття як доходи, про їх отримання необхідно вносити відомості у декларації за відповідний рік у графі «Фінансові зобов'язання».

Прокурор уважав доведенною вину ОСОБА_2 у вчиненні корупційного правопорушення, а його доводи такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, думку прокурора, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В Україні, яка є демократичною та правовою державою визнається і діє принцип верховенства права, що закріплено у ст.8 Конституції України.

Згідно до Преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-VІ від 23.02.2006 р. цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено обов'язок держави України гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенціє.

Отже, вирішуючи питання щодо винуватості особи у корупційному правопорушення, суд зобов'язаний дотримуватись засад законності, верховенства права, враховувати практику Європейського суду з прав людини та дотримуватись основоположних прав та свобод людини закріплених у Європейській Конвенції.

Судом встановлено, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні корупційного правопорушення базується на доказах, які отримані під час здійснення кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2017 за № 120 170 6 за ч.5 ст.191 КК України.

Так, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 були виявлені грошові кошти, про походження яких останній повідомив при допиті у якості свідка. Зазначене підтверджується доданими до протоколу доказами: копією розписки, протоколом допиту свідка від 28.11.2017, протоколом допиту свідка ОСОБА_3

Відповідно до ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому хоча КУпАП не містить прямої норми, яка б вказувала на недопустимість доказів чи які отриманні з порушенням порядку, визначеного законом, а отже застосування до вказаних правовідносин загальних засад і змісту законодавства за відсутності конкретної норми, що регулює подібні відносини, зокрема КПК України.

Зазначене підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) який поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно кримінального процесуального законодавства, показання отриманні від особи, яка фактично підозрюється у вчиненні злочину чи кримінального проступку і допитувалася щодо фактів і обставин їх вчинення як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, не мають доказової сили. Це випливає із суттєвих відмінностей процесуального положення і порядку допиту свідка чи підозрюваного (обвинуваченого).

Також, за аналізом практики ЄСПЛ яке є частиною національного законодавства, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Аналізуючи наведене, оскільки судом встановлено порушення порядку отримання доказів на підставі яких було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, що у свою чергу унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.172-6, ст.247 .1 п.3, ст. 294 КУпАП , суд

п о с т а н о в и в:

Закрити справу щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Суддя