Справа № 199/8917/17
ПОСТАНОВА

іменем України

30.01.2018 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого машиністом в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

за участю: секретаря судового засідання Строменко Є.С., потерпілого ОСОБА_2, особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 332178 від 12.12.2017 ОСОБА_1 24.11.2017 близько 11:30 біля будинку № 1 по вул. Новоселівська вчинив конфлікт із ОСОБА_2, під час якого виражався на його адресу грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ст. 173 КУпАП, не визнав та пояснив, що на цей час в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, де потерпілим по справі є ОСОБА_2 24.11.2017 між ним та потерпілим ОСОБА_2 жодного конфлікту не було, образ на адресу потерпілого він не висловлював, а обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Вважає, що ОСОБА_2 умисно ускладнює ситуацію через судовий розгляд відносно нього кримінального провадження, а тому заява потерпілого до поліції з приводу вчинення ним дрібного хуліганства написана на ґрунті особистої неприязні. Вказує про те, що 24.11.2017 ОСОБА_2 запросив підійти до нього після судового засідання та поговорити. Він побачив ОСОБА_2, який стояв на перехресті навпроти банкомату і підійшов до нього. ОСОБА_2 йому сказав, що неявки його адвокатів йому не допоможуть. Він відповів, що за давання неправдивих показів будете відповідати, а також висловив бажання почути на допиті матір свідка ОСОБА_3, якій останній надав протокол допиту шляхом обману. Після чого їх розмова була припинена і ОСОБА_2 пішов в сторону магазина «Правда». В цей момент він зрозумів, що це була спеціально зроблена провокація.

Відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_2, наданих у судовому засіданні, слідує, що 24.11.2017 він перебував в Амур-Нижньодніпровському районному суді міста Дніпропетровська, де брав участь у слуханні кримінального провадження в якості потерпілого за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125 КК України. Після закінчення слухання справи вийшов з приміщення суду та попрямував в сторону пр. Слобожанський. Перебуваючи на розі вул. Новоселівської та пр. Слобожанського у місті Дніпрі до нього підійшов ОСОБА_1 з невідомим чоловіком та почав погрожувати фізичною розправою, при цьому висловлював нецензурну лайку. Вказані образи чув свідок ОСОБА_3, із яким ОСОБА_2 спілкувався по мобільному телефону через гарнітуру.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 24.11.2017 він розмовляв по мобільному телефону із ОСОБА_2 та чув, як ОСОБА_1 висловлював на адресу ОСОБА_2 нецензурну лайку та погрози. Вважає, що конфлікт відбувався на ґрунті того, що відносно ОСОБА_1 в суді розглядається кримінальне провадження, де потерпілим по справі є ОСОБА_2

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 24.11.2017 він знаходився у торгівельному центрі «Наша правда» та чекав закінчення судового засідання відносно ОСОБА_1, в якому потерпілим є його друг ОСОБА_2 По закінченню слухання справи йому зателефонував потерпілий. Він попрямував йому на зустріч. На перехресті вул. Новоселівська та пр. Слобожанський у м. Дніпрі побачив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які розмовляли між собою. ОСОБА_1 під час спілкування з ОСОБА_2 активно розмахував руками та голосно розмовляв, але що саме говорив ОСОБА_1, в тому числі і нецензурну лайку, він не чув.

Вислухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2, свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N 7460/03), беручи до уваги передбачене ст. 173 КУпАП адміністративне стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 173 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Тобто згідно з диспозицією цієї статті дрібним хуліганством є умисні дії, внаслідок яких порушено громадський порядок та спокій громадян.

Оскільки дана справа про адміністративне правопорушення розглянута із забезпеченням стандартів, притаманних кримінальному судочинству, враховую правову позицію Верховного Суду України, висловлену ним у Постанові від 04.10.2012 у справі № 5-17кс12 за ст. 296 КК України. Верховний Суд України зазначив про те, що за зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров'я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними). Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров'я людини, а звідси - визначення однаковості чи неоднаковості застосування норми закону про кримінальну відповідальність, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров'я, крім інших ознак, перебувають об'єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб'єктивної сторони злочину, як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об'єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов'язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. У контексті сказаного слід послатися й на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив конфлікт із ОСОБА_2, під час якого виражався на його адресу грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував.

Однак даних про те, що ОСОБА_1 своїми діями порушив громадський порядок та спокій громадян чи намагався це зробити, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено і в справі немає.

Згідно висновку від 13.12.2017, складеного ДОП СП АНД ВП ОСОБА_5, 27.11.2017 до чергової частини Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2, в якому останній просить прийняти заходи до ОСОБА_1, який 24.11.2017 приблизно об 11:30 годині на розі пр. Слобожанський та вул. Новоселівська у м. Дніпрі, спровокував із ним конфлікт, під час якого висловлював образи та нецензурну лайку. Цей висновок не містить інформації про те, чи було внаслідок дій ОСОБА_1 порушено громадський порядок та спокій громадян.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно 24.11.2017 побачив ОСОБА_2, який стояв на перехресті вул. Новоселівська та пр. Слобожанський в місті Дніпрі і підійшов до нього. Оскільки він є обвинуваченим у кримінальному провадженні, а ОСОБА_2 потерпілим у цьому ж провадженні, їх розмова стосувалася саме цього кримінального провадження. Але він нецензурно не висловлювався і фізичної розправою у бік потерпілого не погрожував.

З пояснень потерпілого ОСОБА_2 в суді слідує, що ОСОБА_1 з невідомим чоловіком погрожував йому фізичною розправою, при цьому висловлював нецензурну лайку.

В той же час у судовому засіданні було переглянуто відеозапис з камер спостереження, відповідно до якого вбачається, що 24.11.2017 на розі вул. Новоселівська та пр. Слобожанський у м. Дніпрі біля проїзної частини знаходився ОСОБА_2 до якого підійшов ОСОБА_1 та між ними розпочалася розмова. Під час розмови, яка продовжувалася приблизно 20 секунд, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 активних жестів руками або іншими частинами тіла не робили. Під час розмови до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підійшов невідомий чоловік, який, зі слів ОСОБА_1, спитав про якусь адресу, після чого ОСОБА_2 обернувся та почав рух в напрямку зупинки торгівельного центру «Наша Правда» по пр. Слобожанський, а ОСОБА_1 залишився у вказаному місці.

Переглянуте в судовому засіданні відео не містить доказів того, що внаслідок розмови ОСОБА_1 з ОСОБА_2 порушено громадський порядок та спокій громадян, відео не містить даних про те, що сторонні громадяни роблять ОСОБА_1 зауваження чи реагують на його розмову з потерпілим.

Як зазначено вище свідок ОСОБА_3 пояснив, що, розмовляючи по мобільному телефону з ОСОБА_2, чув нецензурну лайку з боку ОСОБА_1, який в цей час був поряд з ОСОБА_2 В той же час цей свідок не вказав, що внаслідок цієї розмови було порушено громадський порядок та спокій громадян.

Свідок ОСОБА_4 не зміг пояснити, чому в судовому засіданні він вказав, що не чув нецензурної лайки з боку ОСОБА_1, а під час його опитування працівником поліції зазначав про це в своєму письмовому поясненні від 05.12.2017. Даний свідок також не вказав про те, що внаслідок розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було порушено громадський порядок та спокій громадян.

При цьому свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили в суді пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що між останніми, які працюють в одному локомотивному депо машиністами, є давні особисті неприязні стосунки.

Зокрема, відповідно до протоколу № 3 від 01.08.2017 ПАТ «Українська залізниця» на адресу Дніпровського локомотивного депо надійшла скарга машиніста ОСОБА_2 про те, що машиніст ОСОБА_1 нібито дестабілізує обстановку в депо плітками, підбурюванням та анонімними скаргами, котрі надсилає керівникам депо. Під час розгляду цієї скарги нарада ухвалила машиністам не реагувати на провокації та уникати конфліктних ситуації, а ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернутися до психолога депо для надання психологічної допомоги 2 рази на місяць.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що і між свідком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 також є особисті неприязні стосунки, що підтверджується як його письмовою заявою на адресу суду, так і висновком від 03.11.2015, складеного ДІМ СДІМ Індустріального РВ ДМУ в Дніпропетровській області ОСОБА_6, за заявою ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене слід зазначити, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вищевказані рішення ЄСПЛ, які, згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», обовязкові і для працівників Національної поліції, як вказано вище протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, який визначає межі судового розгляду і є доказом по справі, всупереч вимог ст. 256 КУпАП, не містить відомостей стосовно обєктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, щодо зазначення конкретного факту порушення ОСОБА_1 громадського порядку та спокою громадян.

Отже, пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності у нього наміру вчиняти дрібне хуліганство, враховуючи його особисті неприязні стосунки з потерпілим ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а його обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що викладено в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.12.2017, свого підтвердження не знайшло, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у звязку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173КУпАП закрити, у зв'язку із відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко