Справа №461/5850/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року суддя Галицького районного суду м.Львова Лялюк Є.Д., за участю представника Львівської митниці Рибака Н.Я, захисника правопорушника - адвоката Бабій І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника УАР та ПМП про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил,

ОСОБА_3, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця І.-Франківської обл., тимчасово не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1, закордонний НОМЕР_1, виданий 18.08.2017 р., орган, що видав 2618, персональний номер НОМЕР_2, за ч. 1 ст.483 Митного кодексу України,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про порушення митних правил № 3941/20900/18 від 2 липня 2018 року, 27.06.2018 року близько 16 год. 35 хв. в зону митного контролю міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» митного поста «Краківець» Львівської митниці ДФС, до України смугою руху «зелений коридор», вїхав автомобіль марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, 2000 року випуску, VIN:НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3.

До митного оформлення ОСОБА_3 подав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FH 571533, виданий 18.08.2017 року, контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню щодо транспортного засобу марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію т/з на території Польщі серії НОМЕР_5, згідно з яким власником автомобіля є ОСОБА_4, а також надав «Pelnomocnictwo» № 24/051 від 25.06.2018, засвідчене нотаріусом ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, як документ, що дає право на користування вищезгаданим автомобілем громадянинові України ОСОБА_3

Під час здійснення митних формальностей відносно громадянина України ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, виникла підозра щодо достовірності поданих громадянином України ОСОБА_3 документів на право користування автомобілем, а саме: «Pelnomocnictwo» № 24/051 від 25.06.2018, засвідчене нотаріусом ОСОБА_5. У звязку з цим було прийнято рішення щодо проведення перевірки достовірності документу. Зокрема, Львівською митницею ДФС було скеровано запит до нотаріальної канцелярії з проханням надання інформації, чи видавала згадана вище нотаріальна канцелярія гр. України ОСОБА_3 «Pelnomocnictwo» № 24/051 від 25.06.2018.

12.07.2017 року Львівською митницею ДФС було отримано відповідь на даний лист, відповідно до якої нотаріус ОСОБА_5 повідомила, що документ містить ознаки підробки та в їхній канцелярії не видавався.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП вказує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.3 ч.1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється, зокрема, на основі принципу законності та презумпції невинуватості.

Частиною 1 ст.458 МК України, визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності ст. 251 КУпАП, ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Крім цього, до матеріалів справи не долучено документів (не проведена експертиза) компетентного органу Республіки Польща або України, який би встановив, що вказане доручення є підроблене, висновок зроблено лише на підставі відповіді отриманої шляхом електронного зв'язку від нотаріуса.

В матеріалах справи знаходяться долучені митним органом, запити Львівської митниці ДФС до нотаріуса ОСОБА_5 надані останнім відповідь на такі, шляхом засобів електронного зв'язку, а саме з допомогою електронної пошти, а саме, що у цій канцелярії відповідного уповноваження не оформлялось, тому цей документ є підроблений.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В матеріалах справи наявне доручення на користування автомобілем марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, завірене нотаріусом ОСОБА_5.

Однак, всупереч ч.1 ст.497 МК України органом доходів і зборів, не встановлено особи довірителя, не опитано чи надавала вона таке доручення, чи відповідає воно вимогам законодавства Республіки Польща, не було встановлено чи перебуває в розшуку вказаний автомобіль марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, відтак чи правомірно такий транспортний засіб використовувався. Крім цього, у матеріалах справи відсутній документ компетентного органу Республіки Польщі або України, який би встановив, що вказане вище доручення є підробленим, а відтак, хто є винним у цій підробці.

При цьому, в наданій відповіді відсутня сканкопія печатки нотаріуса та не доведено, що саме ця електронна скринька є офіційною електронною поштою нотаріуса.

Відтак представлені митним органом, документи не можуть бути визнані належними доказами у справі про порушення митних правил, оскільки такі належним чином не завірені та на основі таких неможливо встановити наявність або відсутність порушення митних правил.

Суд вважає зазначити, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України) .

Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила.

Статтею 244 Кодексу передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися також на акті органу юридичної особи.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із статтею 245 Кодексу, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, форма довіреності може бути звичайною письмовою або письмовою нотаріальною. Нотаріально посвідчена довіреність вимагається на вчинення правочину, який потребує нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін.

Крім цього, законодавством України, а саме ч. 4 ст. 250 ЦК України, передбачена лише відповідальність представника перед особою, яка видала довіреність.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України для притягнення до відповідальності ст. 352 МК України (ст. 483 МК України 2012 року) необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п.6 Постанови Пленуму Верховного суду від 03.06. 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (із змінами, внесеними згідно із Постановою ПВСУ від 30.05.2008р №8.).

З наведеного випливає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що документи, подані ОСОБА_3 до митного оформлення містять неправдиві дані, тобто відомості зазначені у них належним чином не перевірені та не спростовані, а тому в його діях відсутні будь-які ознаки вчинення умисного переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів.

Так, відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, враховуючи визначення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, у якому, зокрема, вживається термін «приховування, а також подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів, конструкція вказаної норми передбачає наявність вини у формі умислу, наявність якого в даному конкретному випадку в діях ОСОБА_3 не тільки не доведена, а й взагалі не досліджувалася на митними органами.

Згідно ч.1 ст.483 МК України відповідальність настає за дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.

Виходячи зі змісту даної статті, склад вищевказаного правопорушення полягає саме в умисному переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів.

Правопорушення, передбачене частиною 1 статті 483 Митного кодексу України, може бути вчинено тільки з прямим умислом, наявність якого не тільки не доведена, а й взагалі не досліджувалася митними органами.

Таким чином, беручи до уваги те, що в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які б прямо вказували на надання ОСОБА_3 митному органу підроблених документів, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.483 МК України,тому провадження по справі підлягає закриттю, а товар, вилучений згідно з протоколом слід повернути ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 247, 251,458, 467, 483 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності, у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України, провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Вилучені згідно протоколу №3941/20900/18 легковий автомобіль марки «Skoda Oktavia», р.н. НОМЕР_4, 2000 року випуску, VIN:НОМЕР_3, ключ від замка запалення до нього, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на території РП серії НОМЕР_5 повернути ОСОБА_3 без сплати коштів за зберігання.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Лялюк Є.Д.