АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/789/9/18 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Коструба Г.І. з участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - адвоката Башуцького І.Я., головного спеціаліста Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області Богайчука П.Б., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2017р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Цією ж постановою з ОСОБА_3 стягнуто 320 гривень судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 29 вересня 2017 року о 13 годині 10 хв. в місті Тернополі по вул. Злуки здійснював діяльність з перевезення пасажирів автомобілем ЗАЗТЕ699 Р д.н.з. НОМЕР_2 - таксі без отримання ліцензії та реєстрації суб"єкта господарювання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову місцевого суду, закривши провадження у справі у зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Зокрема зазначає, що господарську діяльність з перевезення пасажирів не здійснював, автомобіль ЗАЗ TF 699Р НОМЕР_2, який обладнаний спеціальним ліхтарем із написом диспетчерської служби таксі "579" і був припаркований на узбіччі дороги по просп. Злуки м. Тернополя, належить на праві власності його дружині, ОСОБА_4, яка ним і користується; з 2014 року він господарської діяльності не здійснює, в тому числі і систематичної, послуг з перевезення пасажирів на таксі не надавав та за плату не перевозив. Також вказує, що він не обладнував автомобіль ні ліхтарем, ні планшетом та не демонстрував пропозиції для необмеженого кола споживачів про можливість перевезення за плату.

Крім того зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 27 вересня 2017 року ВОІІ №0002355, який складений головним спеціалістом Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області ОСОБА_2, та на підставі якого суд першої інстанції обґрунтував свою постанову, є однобічним, неповним, необ'єктивним та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Зокрема в протоколі не вказано точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином він здійснював господарську діяльність, де, кому та коли надавав послуги перевезення, відсутня інформація про самостійність, регулярність та тривалість діяльності, отримання прибутку від такої діяльності тощо.

Відсутні також і будь-які пояснення свідків, понятих та очевидців з приводу здійснення ним господарської діяльності.

Більше того, як зазначає апелянт, уповноважений працівник Укртрансбезпеки вправі складати протокол лише щодо порушень, вчинених суб"єктами господарської діяльності (автомобільними перевізниками), тобто фізичними особами -підприємцями та юридичними особами.

Законодавством України не надано права працівникам Укртрансбезпеки складати протоколи щодо фізичних осіб, які здійснюють господарську діяльність без державної реєстрації як суб'єкти господарювання.

Також вказує, що фотографія автомобіля, долучена до матеріалів справи, жодним чином не підтверджує факт здійснення ним господарської діяльності з надання послуг перевезення пасажирів на таксі, є нечіткою, незрозуміло ким, де, коли і яким технічним засобом вона зроблена. В матеріалах справи відсутні документи на підтвердження сертифікації технічного засобу, яким зроблено фотографію, та про перебування його на балансі Укртрансбезпеки, а тому не може вважатись доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Крім того вказує, що стягнення, накладене судом першої інстанції у розмірі 16 000 грн., не передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки санкція даної частини статті передбачає стягнення від 1 000 до 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, представника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, -Башуцького І.Я., який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного - ОСОБА_3 та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарг ОСОБА_3 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано не було, що підтверджується наступним.

Так, ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, (в частині здійснення господарської діяльності без ліцензії та дозвільних документів) може бути лише суб'єкт господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Натомість, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП від 27 вересня 2017 р., ОСОБА_3 є водієм транспортного засобу «ЗАЗТЕ699 Р» д.н.з. НОМЕР_2, який здійснював перевезення пасажирів. Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, матеріали справи не містять, як і не містять відомостей щодо належності йому на праві власності зазначеного автомобіля, яким він керував.

Більше того,, до загальних ознак господарської діяльності закон відносить не тільки факт надання послуг за винагороду, а й систематичність таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про здійснення ним господарської діяльності на постійній основі, систематично, три і більше разів, з надання платних послуг з перевезення громадян.

Крім того, в даному протоколі лише формально зазначено, що ОСОБА_3 займався господарською діяльністю з перевезення пасажирів, однак не вказано осіб, яким він надавав послуги таксі, за якою ціною здійснював послуги з перевезення пасажирів, чи існувала регулярність таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися, не зазначено кількість пасажирів, яких перевозив.

Таким чином висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, є передчасним та таким, що зроблено без дослідження всіх обставин справи, оскільки останній не є суб'єктом господарювання, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення ВОІІ №0002355 від 27 вересня 2017 р., складений відносно ОСОБА_3, не може бути беззаперечним доказом його вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих, не спростованих презумпцій факту.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції були залишенні поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, тому постанова суду підлягає скасуванню. Виходячи з того, що ОСОБА_3 не є суб'єктом відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року про визнання ОСОБА_3 винним за ч.1 ст.164 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.І. Коструба