Номер провадження: 33/785/197/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5 його представника ОСОБА_6, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5, на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до оскарженої постанови суду, 16 вересня 2017 року о 10 год. 20 хв. в м. Одесі по вул.Семена Палія, 25-А ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ Lanos», д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7, порушив вимоги п.16.1, 16.11 правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5, після чого автомобіль «ЗАЗ Lanos», д/н НОМЕР_2 по інерції відкинуло на транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В цій же постанові суд першої інстанції дійшов висновку про наявність вини водія автомобілю «Volkswagen», д/н НОМЕР_4 ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася.

В судовому засіданні суду першої інстанції 17 листопада 2017 року за клопотанням захисникаОСОБА_3 по справі було призначено судову трасологічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України.

Разом з тим, за матеріалами справи експерти не змогли дати висновок по суті порушених захисником ОСОБА_3 питань.

19 грудня 2017 року справа була повернута до Суворовського районного суду м. Одеси.

На момент надходження матеріалів адміністративної справи та розгляду їх у суді, строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 сплив, тому на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП суд першої інстанції закрив провадження у справі.

Не погодившись з зазначеною постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_5, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати або змінити постанову суду в частині визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовав тим, що судове рішення постановлено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції порушено вимоги ст.280 КУпАП, не з'ясовані обставини дорожньо-транспортної пригоди і суд без достатніх підстав звинуватив ОСОБА_5 в порушенні Правил дорожнього руху.

Крім того, захисник ОСОБА_6 зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_5, а копія постанови йому не надсилалась. ОСОБА_6 безпосередньо в суді було відмовлено в наданні повного тексту копії оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у передбачений ч.2 ст.294 КУпАП десятиденний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6, потерпілого ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які заперечували проти її задоволення, допитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що потерпілий ОСОБА_5, або його представник ОСОБА_6 повідомлялись про дату час та місце судового засідання, призначеного на 26 грудня 2017 року, чим були грубо порушені права потерпілого, передбачені ст.269 КУпАП.

Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи 04 січня 2018 року представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи та зробив фотокопії необхідних документів, а вже на наступний день - 05 січня 2018 року подав апеляційну скаргу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_2 по суті, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в частині того, що висновки суду першої інстанції в частині визнання вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт або позбавлення певних прав, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст.6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Дійшовши висновку про винуватість водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що водій автомобіля «Volkswagen», д/н НОМЕР_4 - ОСОБА_5, рухаючись по головній дорозі в середньому з трьох рядів, маючи з двох сторін інші транспортні засоби, які зупинились перед перехрестям з пішохідним переходом, не збавив швидкості та продовжував рух через пішохідний перехід та перехрестя, на якому у цей час не працював світлофор, не переконавшись у безпечності руху та не надавши можливості завершити маневр ОСОБА_2, чим також порушив правила дорожнього руху, а саме п.12.3 ПДД, тобто у даній дорожньо-транспортній пригоді вбачаються винні дії як водія ОСОБА_2, так і водія ОСОБА_5

Такі висновки суд обґрунтував дослідженими під час розгляду справи нотаріально посвідченими поясненнями свідка ОСОБА_9, який є батьком ОСОБА_2 та під час ДТП знаходився в автомобілі ЗАЗ «Lanos», д/н НОМЕР_2 та свідка ОСОБА_10, який згідно його пояснень взагалі не був свідком самої події ДТП, а лише бачив, як повз нього на великій швидкості промчався автомобіль марки «Volkswagen».

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці зазначає, що всі докази, як правило, повинні подаватися під час публічного розгляду в присутності обвинуваченого для забезпечення змагальності сторін. З цього правила існують винятки, але вони не можуть порушувати права захисту. Порушення Конвенції буде там, де свідок (свідки), показання якого має істотне значення для вирішення справи, не міг бути опитаний, або за обставин, коли був ряд таких свідків, але жоден із них не міг бути опитаний.

Саме таке порушення відбулося під час розгляду даної справи, оскільки суд обґрунтувавши свій висновок про доведеність вини в тому, числі і ОСОБА_5 (протокол про адміністративне правопорушення у відношенні якого працівниками поліції не складався) послався на покази невідомих свідків, не перевіривши достовірність вказаних показів безпосередньо під час судового розгляду, та не повідомивши свідків про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 3 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3«d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (див. також рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» та рішення від 15 червня 1992 р. у справі «Люді проти Швейцарії»).

Суд вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада судочинства має значення для повного з'ясування обставин справи та її об'єктивного вирішення.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 пояснив, що рухався по головній дорозі по вул.Семена Палія, зі швидкістю приблизно 35-40 км/год, в середній полосі. Зліва стояв автомобіль, який повертав ліворуч, справа також був автомобіль Переконавшись в тому, що він може їхати, продовжив рух. В цей час зліва з другорядної вулиці виїхав автомобіль «ЗАЗ Lanos», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, і він не маючи змоги запобігти аварії вдарив у бік автомобіль «ЗАЗ Lanos», якого по інерції відкинуло на автомобіль «ЗАЗ 110307», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 та після удару проїхав ще приблизно 25 метрів. Автомобіль «ЗАЗ Lanos» рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив покази ОСОБА_5 та зазначив, що водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» не збавив швидкості та не зупинився перед перехрестям, хоча рухався по другорядній дорозі по вул.Марсельській.

Пунктом 16.11 Правил дорожнього руху передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Апеляційний суд вважає, що співробітники поліції об'єктивно оцінивши дорожню обстановку та покази сторін на місці ДТП, встановили всі необхідні для оформлення матеріалів справи про адміністративне порушення обставини, і оформили належним чином всі необхідні документи, встановивши саме в діях ОСОБА_2 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

У випадку спірної ситуації, або наявності обопільної вини обох учасників ДТП, це було б відмічено в матеріалах та додатково було б складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість водія ОСОБА_5 не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на недопустимих доказах, тому апеляційна скарга представника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні, а саме виключенню такого висновку суду.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КпАП України відносно ОСОБА_2 на підставі п.7 ст. 247 КпАП України - змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2017 року посилання суду на встановлення ним вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 16 вересня 2017 року на перехресті вулиць Семена Палія та Марсельської за участю автомобілів «ЗАЗ Lanos» д/н НОМЕР_2, «Volkswagen» д/н НОМЕР_4 та «ЗАЗ 110307» д/н НОМЕР_3.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко