Справа № 651/271/18
Провадження № 3/651/54/18
Верхньорогачицький районний суд Херсонської області
П О С Т А Н О В А
18.05.2018 року смт.Верхній Рогачик
Суддя Верхньорогачицького районного суду Херсонської області Загрунний В.Г., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, за яким закріплено РНОКПП НОМЕР_1 , українця, командира взводу військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта, військовослужбовця ЗС України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-13 КУпАП, -
18.05.2018 року до суду надійшов адміністративний протокол від 14.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-13 КУпАП.
Згідно вказаного протоколу, З лютого 2015 року старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом на посаді командира взводу військової частини НОМЕР_2 , дислокованої у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.
Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), старший лейтенант ОСОБА_1 зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України.
Згідно ст.ст. 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Відповідно до ст.119 Статуту, старший лейтенант ОСОБА_1 , як командир взводу, в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу, за підтримання внутрішнього порядку у взводі.
Командир взводу підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу .
Згідно з ст. 120 Статуту, старший лейтенант ОСОБА_1 , окрім іншого, зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу, озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність; виховувати особовий склад взводу в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти); стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності; готувати особовий склад взводу, озброєння й техніку до виходу на кожне навчання чи заняття, а також перевіряти їх наявність і стан після повернення із занять і навчань; стежити за додержанням заходів безпеки на заняттях, стрільбах, навчаннях і під час роботи з технікою та озброєнням; перевіряти, щоб після занять, стрільб, навчань у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин.
Згідно з п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
Відповідно примітки до ст. 172-13 КУпАП та ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
З огляду на викладене, старший лейтенант ОСОБА_1 є військовою службовою особою (командиром взводу), яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Також, ОСОБА_1 відповідно до обов`язків та прав, перелічених в ст.ст. 58, 59, 119, 120 Статуту, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачені ст. 172-13 КУпАП.
Під час виконання своїх службових обов`язку старший лейтенант ОСОБА_1 зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів, які регламентують порядок використання та збереження військового майна, у тому числі і паливо-мастильних матеріалів.
Зокрема, згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до п. 5 Р. І Інструкції з обліку військового майна в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440 (далі Інструкція), облік військового майна у Збройних Силах є складовою частиною бухгалтерського обліку та являє собою систему обробки та підготовки інформації, необхідної для прийняття управлінських рішень щодо забезпечення військових частин Збройних Сил матеріальними цінностями.
Згідно з п. 6 Р. І Інструкції, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження . Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.
Відповідно до приписів п. 12 Р. І Інструкції, посадові (службові) особи організовують та здійснюють ведення обліку військового майна відповідно до обов`язків визначених Статутом, Положенням про військове (корабельне) господарство, положеннями про органи військового управління, функціональними (посадовими, службовими) обов`язками з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та цієї Інструкції.
Відповідно до приписів п. 4 Р.XVIII Інструкції, пальне, отримане на складі (пункті заправлення) військової частини підрозділом, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, обліковується в цьому підрозділі в книзі обліку військового майна (склад, підрозділ). Видавання пального в підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями з відповідними записами про кількість виданого пального в дорожніх листах (додаток 82) і робочих листах агрегатів (додаток 83). Видавання пального для заправлення пальним стаціонарних і пересувних агрегатів (станцій) у підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями під підпис мотористів (начальників станцій) з відповідними записами про кількість виданого пального в робочих листах агрегатів. Робота техніки і витрати пального обліковуються в цьому підрозділі в книзі обліку роботи машин, витрати пального і масел (додаток 84) на підставі даних дорожніх листів і робочих листів агрегатів.
Згідно п. 6 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Відповідно до п. 5 вищезазначеного Порядку, військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.
Проте, незважаючи на викладене, всупереч наведеним вимогам законодавства, ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, вчинив зловживання військовою службовою особою владою або службовим становищем в умовах особливого періоду за наступних обставин.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 11.08.2017 року № 179 старший лейтенант ОСОБА_1 відряджений для виконання бойового завдання за призначенням у радіолокаційний пост, що розташований поблизу с. Ушкалка Верхньорогачицького р-ну Херсонської обл., де несе обов`язки військової служби до теперішнього часу.
У січні 2018 року старший лейтенант ОСОБА_1 безпідставно передав військове майно - дизельне пальне у кількості 200 літрів для потреб Ушкальської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області, яке було використано під час розчищення доріг. При цьому, до теперішнього часу дане майно старший лейтенант ОСОБА_1 не повернув, відзвітувавши про його начебто використання у службових цілях.
02.03.2018 року у Верховному суді України відбулася робоча зустріч нарада з головами апеляційних судів областей та Апеляційного суду м. Києва за участю голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Бориса Гулька та заступника голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду Валентини Щепоткіної, під час якої визначилися, що особливий період розпочався з дня набрання чинності Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», яким затверджено відповідний Указ виконуючого обов`язки Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року, тобто з 17.03.2014 року, і триватиме до набрання чинності законом України, яким буде затверджено Указ Президента про демобілізацію.
Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або із окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1 126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Збройні Сили України приймають участь в анти терористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України па рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас, зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
На даний час відповідних рішень Президентом України не приймаюся.
Крім цього, питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа №800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Тобто, з 18.03.2014 року і по теперішній час в Україні діє особливий період.
Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 ., проходячи військову службу за контрактом на посаді командира взводу військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи у відрядженні поблизу с. Ушкалка Верхньорогачицького району Херсонської області, будучи військовою службовою особою, діючи умисно, протиправно, всупереч переліченим нормам законів, статутів та своїм службовим обов`язкам, з січня 2018 року до теперішнього часу вчинив зловживання військовою службовою особою службовим становищем в умовах дії особливого періоду, а саме незаконно використав військове майно дизельне пальне у кількості 200 літрів для потреб Ушкалівської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області та до теперішнього часу не вжив належних заходів щодо відшкодування завданих економічним інтересам державі збитків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судове засідання правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, але надіслав клопотання, яким просив справу розглянути за його відсутності. Згідно письмових пояснень, які долучені до матеріалів справи, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-13 КУпАП визнав.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вищевказане, ту обставину, що від правопорушника надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, суддя вважає можливим розглянути матеріал по суті за відсутності правопорушника.
Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у зловживанні військовою службовою особою службовим становищем в умовах дії особливого періоду підтверджується сукупністю доказів зібраних у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 14.05.2018 року (а.а.с. 4-9), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.а.с. 10-12), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.а.с. 13-14), витягом з наказу № 179 від 11.05.2018 року (а.с. 15), копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 (а.с. 16-19), копією листа Верховної ради України від 13.06.2016 року (а.с. 24-26), копією листа Начальника Відділу правового забезпечення генерального штабу Збройних Сил України - начальника юридичної служби Збройних Сил України від 11.04.2018 року (а.а.с. 26-27).
Тому, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172-13 КУпАП, як незаконне використання військовою службовою особою військового майна, а саме споруд, та використання військовослужбовця для виконання завдань, не повязаних з військовою службою, а також зловживання службовим становищем, вчинене з корисливою метою в особистих інтересах, вчинене в умовах особливого періоду.
При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує дані щодо особи ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини та повне її визнання, характер адміністративного правопорушення. З врахуванням викладеного, а також з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення передбачене санкцією ч.2 ст.172-13 КУпАП у виді штрафу.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці, військовозобов"язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, повязаних з виконанням військового обов"язку, а також під час виконання службових обов"язків, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Керуючись ст. ст. 33-37, ч. 2 ст. 172-13, 268, 283, 284 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Постанову може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня винесення постанови, через Верхньорогачицький районний суд Херсонської області.
Суддя
Верхньорогачицького районного
суду Херсонської області В.Г. Загрунний