Номер провадження: 33/785/71/18
Головуючий у першій інстанції Осіік Д.В.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді Копіци О.В., за участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2017 року, стосовно:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Стаханові Луганської області, громадянина України, працюючого інженером-програмістом у КФ «Ютистов», проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді 40 (сорока) годин громадських робіт, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, «02.10.2017 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_2, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, вдарив малолітнього ОСОБА_4, чим спричинив насильство в сім'ї психологічного характеру», тобто правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вважає постанову судді незаконною з таких підстав:

1) при прийнятті постанови, судом першої інстанції була врахована лише суб'єктивна думка співробітників ювенальної поліції, яку вони йому озвучили під час допиту, а саме: «Дитина має права, але немає обов'язків»;

2) ч. 2 ст. 173-2 КУпАП застосована до нього помилково, оскільки він не кровним родичем ОСОБА_4 і не несе за нього відповідальність згідно з Сімейним Кодексом, але він є чоловіком його матері, тому допомагає їй у матеріальному утриманні її дітей та вихованні;

3) суд першої інстанції в судове засідання належним чином його не викликав, хоча він писав заяву про обов'язків розгляд справи за його участі;

4) він не вчиняв насильства у сім'ї, а тільки вимагав належної поведінки від ОСОБА_4 та примусив його поводитись чемно. Судовий розгляд був ініційований біологічним батьком дитини, який не сплачує аліменти на утримання дітей.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, заявника ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині постанови, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи, не зазначивши, якими саме.

Суддя також зазначив у постанові, що ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Разом з тим, такої заяви ОСОБА_2 у справі немає, але, навпаки, є заява у якій він зобов'язується приймати участь у судовому розгляді (а.с. 11).

Окрім того, ч. 2 ст. 268 КУпАП передбачено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

З огляду на приписи зазначеної норми закону, суд першої інстанції не мав права розглядати справу за відсутності ОСОБА_2, а посилання на його заяву про розгляд справи без його участі, є безпідставним, оскільки такої заяви у справі немає.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз доказів, які містяться у матеріалах справи, показав наступне.

ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях (а.с. 7), у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с 1) та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції послідовно заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, зауваживши, що його дії повязані з неналежною поведінкою ОСОБА_4, який не відреагував на зауваження матері. Він підійшов до нього і зняв ноги з крісла на підлогу. При цьому дитина залишилась сидіти у кріслі.

Неповнолітній ОСОБА_4 пояснив (а.с. 5), що він сидів у кріслі і тримав мобільний телефон, коли до нього підійшла мати і забрала його. Він сказав, що сам зібрав кошти на придбання телефону, а ОСОБА_2 вдарив його по коліну, сказавши, що він купив крісло, у якому він сидів. По цей факт він повідомив батька.

Аналогічні письмові пояснення дав ОСОБА_3 (а.с. 4), які підтвердив під час апеляційного розгляду.

Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції мати неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_6 показала, що в той день, син сидів у кріслі, закинувши ноги на поручень, а вона попросила його почитати підручник з біології та забрала у нього телефон. Син сказав, що це його телефон, а ОСОБА_2 переклав його ноги з крісла на підлогу, не застосовуючи насильства, а ОСОБА_4 продовжив дивитись телевізор.

Згідно з диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчиненням насильства в сім'ї, є умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

З протоколу про адміністративне правопорушення видно, що дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а суд першої інстанції, без відповідного мотивування, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази об'єктивного характеру, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією зазначеної норми закону.

Суд апеляційної інстанції не вважає доказами винуватості ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення, пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_3, з огляду на те, що вони є тенденційними та суб'єктивними.

До того ж, ОСОБА_3 не є очевидцем події, а пояснення надає зі слів сина.

Об'єктивний правовий аналіз матеріалів справі, показує, що доводи ОСОБА_2 про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності, є обґрунтованими, адже його дії не носили насильницького характеру чи характеру психологічного насильства, оскільки мали на меті переконати неповнолітню дитину у необхідності дотримуватись певних правил поведінки у сім'ї, зокрема, прислуховуватись до законних вимог матері.

У відповідності до п.2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вважаю, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже обставини, наведені у постанові суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи та диспозиції зазначеної норми закону, тому постанова судді суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2017 року про накладання стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова вступає в силу з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області: Копіца О.В.