Справа №591/4884/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Капкін О. Б.
Номер провадження 33/788/11/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 01 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.122-2 і ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, звільнивши від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з передачею матеріалів на розгляд ГО «Сумська правова служба» для застосування заходів громадського впливу, оскільки суддею не було враховано те, що він працює водієм, має багаторічний водійський стаж роботи та численні свідоцтва про підвищення кваліфікації, робота водієм є єдиним джерелом його доходу, має на утриманні матір, займається вихованням та утриманням сина від попереднього шлюбу і вчасно сплачує аліменти, виключно позитивно характеризується і щиро кається. Крім того, суддею була порушена процедура оцінки доказів, обмежено його право на надання особистих пояснень в суді, не надано належної оцінки клопотанню про передачу матеріалів на розгляд громадської організації, протокол судового засідання не містить повних даних про допити свідків. Зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбаченого ст.122-2 КУпАП, оскільки від працівника поліції не надходила вимога про зупинку.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 01.11.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 і ч.1 ст.130 КУпАП, і на підставі ч.2 ст.36 КУпАП на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, водій ОСОБА_3 05.09.2017 о 05 год. 35 хв. в м. Суми по вул. Кооперативній біля буд.1 керував мопедом «HONDA» д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9«а» ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Керуючи мопедом, не зупинився на вимогу працівника поліції, надану заздалегідь жестом руки (чітким та зрозумілим) та за допомогою свистка, був зупинений шляхом переслідування по вул. Соборній, 43, чим порушив п.2.4 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді, звільнивши ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації, перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглядаючи протоколи про адміністративні правопорушення серії БД № 136922 від 05.09.2017 та БД № 136923 від 05.09.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння і, керуючи цим транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейського про зупинку.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на досліджених та перевірених в суді доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, крім зазначених вище протоколів про адміністративні правопорушення, об'єктивно підтверджується іншими доказами у справі, а саме:

- роздруківкою показників огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest-6810» (а.с.1), згідно якої тест № 1415 - 0,830/00;

- актом огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння у присутності двох свідків (а.с.3), згідно якого результат тесту № 1415 - 0,830/00;

- висновком СОНД щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 4357 від 05.09.2017 (а.с.4), згідно якого ОСОБА_3 на час огляду лікарем 05.09.2017 о 06 год. 15 хв. перебував у стані алкогольного сп'яніння;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.5, 6), згідно яких вони були запрошені працівниками поліції і були присутні 05.09.2017 о 05 год 50 хв. під час огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння, результат огляду - 0,830/00. Після огляду водій забажав пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі СОНД;

- відеозаписами з нагрудних відео реєстраторів працівників патрульної поліції (а.с.39-40), згідно яких ОСОБА_3, знаходячись біля буд.1 по вул. Кооперативній в м. Суми, на вимогу поліцейського не зупинився, а разом з пасажиром попрямував у напрямку вул. Соборної. Після переслідування ОСОБА_3 вдалося затримати. Спочатку останній пройшов огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою технічного засобу, а потім виявив бажання пройти аналогічний огляд у закладі охорони здоров'я;

- розпискою ОСОБА_3 від 05.09.2017 (а.с.7), відповідно до якої останній зобов'язувався не керувати мопедом до повного витверезіння;

- показаннями в судах працівників поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, допитаних у якості свідків, які повністю підтвердили викладені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини і які були зафіксовані на нагрудні відеокамери.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, керуючись законом, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, а також у постанові судді.

Вказані показання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами, які повністю узгоджуються між собою, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про недотримання суддею вимог ст.33 КУпАП, то вони є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки ч.2 ст.33 КУпАП передбачає, що остання застосовується, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до яких і відносяться правопорушення, передбачені ст.122-2 і ч.1 ст.130 КУпАП, за вчинення яких на водія ОСОБА_3 і було накладено адміністративне стягнення.

Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_3 про обмеження його права на надання пояснень в суді особисто, оскільки останній повідомлявся про час і місце розгляду справи, але за власною ініціативою виїхав за кордон, не повідомивши про дату повернення в Україну, а тому його неодноразова неявка у судове засідання цілком об'єктивно була розцінена суддею суду першої інстанції необґрунтованою, що давало можливість здійснити розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «ОСОБА_10 Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_11 проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов?язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді даної справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п.7 ст.247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

При цьому, апеляційний суд враховує і той факт, що законні інтереси ОСОБА_3 у його відсутність в суді першої інстанції представляв обраний ним захисник.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності належної правової оцінки клопотанню про передачу матеріалів на розгляд громадської організації, також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи і, з урахуванням характеру вчинених правопорушень та особи правопорушника, застосування такого заходу громадського впливу з огляду на положення ст.21 КУпАП є недоцільним, про що і було зазначено у постанові судді суду першої інстанції, з чим у свою чергу погоджується і апеляційний суд.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколів про адміністративні правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що протоколи про адміністративні правопорушення були розглянуті суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв'язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.122-2 і ч.1 ст.130 КУпАП? а тому твердження останнього щодо невідповідності висновків судді суду першої інстанції фактичним обставинам даної справи про адміністративне правопорушення є необгрунтованими і не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 01 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.