Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/778/24/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі судді Дадашевої С.В.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не працевлаштований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою суду, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення у звязку з тим, що останній 18 серпня 2017 року о 02-00 год. в м.Запоріжжя по пр.Соборному, буд.168, керував транспортним засобом ВАЗ 21124, д/н НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (звужені зіниці не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що справа розглянута судом неповно та однобічно, з істотним порушенням його процесуальних прав, оскільки у судовому засіданні його не опитували, захиснику суд не дав можливості оголосити в повному обсязі клопотання, а відеозапис переглядався судом частково. Також зазначає, що наявні у справі докази є недостовірними та недопустимим, оскільки складені з істотним порушенням вимог діючого законодавства, а саме: при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому не були розясненні права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП; направлення на медогляд не виписувалось, не дивлячись на те, що на цьому наполягали свідки ОСОБА_4 та він, а копія акту йому взагалі не надавалась. На думку апелянта, висновки суду про доведеність його вини є передчасними, оскільки суд не дав жодної правової оцінки протиправним діям поліцейського та сфальсифікованим матеріалам.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вищевказаному правопорушенні не визнав та пояснив, що він не відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння, попросив поліцейського підвезти його дівчину додому, який знаходився поруч з місцем зупинки та одразу поїхати до медичного закладу.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №217280 від 18 серпня 2017 року (складеному з дотриманням вимог ст.256 КУпАП), зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, його копію отримав, йому розясненні права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); в акті огляду на стан алкогольного спяніння (а.с.5); у направленні на огляд ОСОБА_2 до КУ «ЗОКНД» з метою виявлення стану спяніння, в якому вказані ознаки спяніння ОСОБА_2, та зазначено про відмову останнього від проходження такого огляду (а.с.6), поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили наявність у ОСОБА_2 ознак наркотичного спяніння та факт його відмови від проведення огляду на стан спяніння (а.с.7-8).

Підстав для визнання доказів, що містяться в матеріалах справи, неналежними чи недопустимими, не вбачається. Даних, які б вказували на те, що ці докази отримані з порушенням вимог законодавства, не встановлено.

Всі зазначені докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд заслухав ОСОБА_2, пояснення якого відображені в оскаржуваній постанові, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи та надав цим доказам належну оцінку.

Крім того, доводи апелянта про те, що при складанні протоколу поліцейськими не були розяснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, суперечать матеріалам справи, а саме змісту самого протоколу, у якому міститься підпис ОСОБА_2 про те, що права йому розясненні та йому повідомлено про час і місце розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння спростовуються відеозаписом, наявним в матеріалах справи, відповідно до якого ОСОБА_2 дійсно відмовився від проходження такого огляду.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на незаконність дій працівників поліції є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

При апеляційному розгляді інспектор поліції ОСОБА_7, яким складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8, зазначив, що автомобіль під керуванням останнього було зупинено за порушення правил дорожнього руху по смугах. При спілкуванні з водієм, яким виявився ОСОБА_8, в нього були виявлені ознаки наркотичного спяніння та запропоновано пройти медичний огляд, на що ОСОБА_8 відмовився. У звязку з цим були запрошені свідки, які засвідчили вказаний факт. Однаковий час складання протоколу та інших документів інспектор поліції пояснив тим, що скоріше за все, він розпочав писати протокол, після чого здійснював інші дії, по завершенню яких складення протоколу було завершено. Направлення на огляд водія не підписано з тих підстав, що правопорушника до лікарні не доставляли.

З відеозапису, наданому суду апеляційної інстанції з архіву Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області, вбачається, що після зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та перевірки документів і спілкування з останнім, у працівників поліції виникла підозра, що ОСОБА_2 перебуває у стані наркотичного спяніння, оскільки, як зазначено працівником поліції, зіниці його очей не реагують на світло. У звязку з цим останньому запропоновано пройти відповідний медичний огляд, але від проходження такого огляду ОСОБА_2 фактично відмовився. Після цього працівниками поліції залучені свідки з числа перехожих, які засвідчили вищевказані факти.

Доводи сторони захисту про те, що свідки заперечували проти того, що у ОСОБА_2 є ознаки наркотичного спяніння, суперечать вказаному відеозапису, як і пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9, даних при апеляційному розгляді, про безпідставну зупинку працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, відсутність в нього ознак наркотичного спяніння на момент зупинки, та порушення його процесуальних прав при оформлені протоколу та інших матеріалів.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не розяренні його процесуальні права, нічим не підтверджені.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи сторони захисту про фальсифікацію матеріалів справи, на думку суду апеляційної інстанції, є надуманими. Підстав для визнання доказів, що містяться в матеріалах справи, неналежними чи недопустимими не вбачається.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1