Справа № 465/6606/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 33/783/48/18 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200(десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 ( один ) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 320 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 12.11.2017 року о 00 год. 51 хв. на вул. ОСОБА_3 у м. Львові, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, нечітка вимова, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість постанови судді Франківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2017 року, просить таку скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що під час зупинки його транспортного засобу працівниками поліції не було йому роз'яснено наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, про що не здійснено жодної відмітки у протоколі.

Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недопустимими доказами та такі не можуть братися судом до уваги, оскільки вони виконані машинописним текстом на вже сформованому бланку.

Окрім цього, ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він не брав участі у судовому засіданні в суді першої інстанції, жодних повісток про виклик до суду він не отримував, як не отримав копію постанови, а зі змістом такої він ознайомився лише 05 січня 2018 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується телефонограмою. Про причини неявки суд не повідомив, що, на переконання апеляційного суду, не позбавляє суд розглядати подану апеляційну скаргу у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що судове засідання 11 грудня 2017 року проводилося у відсутності ОСОБА_2, такий не отримав повідомлення про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, складеного відносно нього, що стверджується долученим до матеріалів справи повідомленням, яке повернуто на адресу відправника за закінченням терміну зберігання (а.с.12), відтак, на переконання апеляційного суду, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд вважає, що висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованими та стверджуються сукупністю досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2017 року серії БР№262118 (а.с.1), 12 листопада 2017 року о 00 год. 51 хв. на вул. ОСОБА_3 у м. Львів, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, про що в протоколі позначена відповідна відмітка.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2017 року серії БР №180554 (а.с.8), підставою для зупинки транспортного засобу «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_2, стало порушення водієм ОСОБА_2 вимог Р.33.3 дод.1 дор.знак 3.21, а саме 12 листопада 2017 року о 00 год. 51 хв. такий у м.Львові на вул. ОСОБА_3 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» та проїхав в забороненому напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.5), такі 12 листопада 2017 року о 01 год. 02 хв. на вул.Винниченка, 6, у м.Львові були запрошені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 В їх присутності вказаний водій відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу Драгер та у відповідному спеціалізованому медичному закладі, про що засвідчили своїми підписами.

Таким чином, наявними у справі доказами стверджується факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції йому не було роз'яснено наслідків відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2, як водій, повинен знати Правила дорожнього руху, зокрема п.2.5, згідно з якимводій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак відмова від виконання вимог поліцейського тягне за собою порушення ПДР та є адміністративним правопорушенням.

Окрім цього, як зазначено в протоколі, який складався в присутності ОСОБА_2, останньому було роз'яснено його права та обов'язки.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно неприпустимості друкованих та вписаних пояснень свідків, оскільки чинним законодавством не передбачені заборони щодо написання пояснень свідками за допомогою комп'ютерної техніки, окрім цього такі пояснення засвідчені особистими підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції вимог КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення судді першої інстанції ґрунтується на основі всебічно, повно та об'єктивно з'ясованих обставин справи, вина ОСОБА_2 доводиться допустимими, належними та достатніми доказами у справі.

Призначене ОСОБА_2 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Т.М.Урдюк