Справа № 676/1386/18
Провадження № 3/676/596/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Камянець-Подільський

Суддя Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Черепахін В.О., при секретарі судового засідання Мостовій Н.С., з участю прокурора Камянець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_1 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від управління захисту економіки в Хмельницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1, пенсіонера, фізичної особи підприємця, депутата Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 33 від 27 лютого 2018 року ОСОБА_2, будучи депутатом Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті ст.172-6 КУпАП, являючись субєктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, а саме про отримання доходу в розмірі 120000 грн. від продажу транспортного засобу «Peugeot 308», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за договором купівлі-продажу від 16 травня 2017 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнала та пояснила, що в квітні 2011 року разом із чоловіком придбали автомобіль «Peugeot 308», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який 29 квітня 2011 року в ВРЕР УДАІ м.Камянця-Подільського Хмельницької області зареєструвала на своє імя. В серпні 2012 року продала вказаний автомобіль сину ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4, однак договором купівлі-продажу зазначений правочин виріши не оформляти, а нею 10 серпня 2012 року видана сину та невістці строком на десять років довіреність вчиняти від її імені всі необхідні дії щодо даного автомобіля. І з цього моменту фактичними власниками автомобіля стали син з невісткою, а вона залишалася лише формальним власником автомобіля. Про факт продажу від її імені сину автомобіля їй стало відомо від працівника управління захисту економіки в Хмельницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лише 27 лютого 2018 року. У звязку з чим вона зателефонувала до сина, який повідомив їй, що дійсно через переобладнання автомобіля на газове устаткування та необхідністю у звязку з цим перереєстрації автомобіля, він 16 травня 2017 року за порадою працівників ТСЦ №6843 РСЦ в Хмельницькій області МВС України разом із дружиною оформили формальний договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого невістка від її імені нібито продала сину автомобіль за 120000грн.. А тому, оскільки фактично належний їй автомобіль був проданий нею сину з невісткою ще в 2012 році, а факт продажу автомобіля в 2017 році від її імені носив лише формальний характер, будь-яких грошових коштів від сина за нібито продаж йому 16 травня 2017 року автомобіля не отримувала, то відповідно через дану обставину вважає, що в неї не відбулося суттєвих змін у майновому стані. Саме з цих мотивів, а також через те, що їй не було відомо про факт продажу від її імені автомобіля, вона не повідомила НАЗК про даний факт, а тому ОСОБА_2 просила закрити провадження в справі у звязку із відсутністю її вини.

Свідки син особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_4 повністю підтвердили пояснення ОСОБА_2 та підтвердили факт придбання ними в серпні 2012 року в ОСОБА_2 автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та постійного знаходження з цього моменту в їх володінні даного автомобіля на підставі виданої 10 серпня 2012 року ОСОБА_2 довіреності. Також свідки підтвердили ті обставини, що дійсно через переобладнання автомобіля на газове устаткування та необхідністю у звязку з цим перереєстрації автомобіля, 16 травня 2017 року за порадою працівників ТСЦ №6843 РСЦ в Хмельницькій області МВС України вони оформили формальний (фіктивний) договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 на підставі зазначеної вище довіреності нібито продала ОСОБА_3 автомобіль за 120000 грн.. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ствердили, що зазначена в договорі купівлі-продажу вартість автомобіля - 120000 грн. була зазначена ними орієнтовна, будь-яких грошових коштів ОСОБА_2 від них за цим договором не отримувала і про факт укладення ними договору купівлі-продажу автомобіля та його перереєстрацію на ОСОБА_3 вони ОСОБА_2 не повідомляли, а повідомили лише в кінці лютого 2017 року, коли про це вона у них запитала.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як встановлено з ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей, а правопорушення, повязане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та повязаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо повязується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обовязків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обовязковість яких надала Верховна Рада України, обовязковими ознаками за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих субєктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Тобто, за змістом ч.2 ст.172-6 КУпАП конструктивною ознакою субєктивної сторони неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані є вина особи у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, з протоколу про адміністративне правопорушення та досліджених доказів не вбачається наявність умисної форми вини ОСОБА_2 в частині неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, наявність такого умислу не доведена прокурором і в ході розгляду справи в суді.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №6843/2017/456292 від 16 травня 2017 року продавець ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4, яка діяла на підставі доручення продавця, продала покупцю ОСОБА_3 транспортний засіб «Peugeot 308», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за 120000 грн.

Вказаним договором підтверджено пояснення як самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, так і свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що продаж зазначеного транспортного засобу здійснювався не безпосередньо його власником, а іншою особою, уповноваженою на такий продаж шляхом видачі відповідної довіреності власника. Також, з пояснень, наданих в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які суд не має підстав ставити під сумнів та вважає правдивими, встановлено, що ними не було доведено до відома власника ОСОБА_2 про факт укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу автомобіля.

Вказана обставина обєктивно свідчить про те, що без повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які діяли на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності, про продаж транспортного засобу, ОСОБА_2 не могла знати про такий факт та повідомити про нього у десятиденний термін НАЗК, що підтверджує відсутність в її діях умислу, спрямованого на неповідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, як вбачається з обєктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, особа підлягає адміністративній відповідальності за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, які мають бути реальними.

Разом із тим, в судовому засіданні з пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які не спростовані наявними у справі доказами та прокурором у судовому засіданні, вбачається, що в дійсності договір купівлі-продажу транспортного засобу №6843/2017/456292 від 16 травня 2017 року не укладався, будь-яких зобовязань за вказаним договором, в тому числі щодо передачі продавцем ОСОБА_2 покупцю ОСОБА_3 транспортного засобу та сплати покупцем продавцеві вартості транспортного засобу, жодна із його сторін не виконувала і не мала наміру виконувати, тобто укладення даної угоди носило формальний характер лише для перереєстрації транспортного засобу у звязку з його переобладнанням, а отже відповідно до вимог ч.1 ст.234 ЦК України носить ознаки фіктивного правочину. Таким чином, зазначеними поясненнями підтверджено ту обставину, що ОСОБА_2 фактично не отримала за продаж автомобіля 120000 грн., тобто реально суттєвих змін у її майновому стані не відбулось, а отже в даному випадку на думку суду у неї і не виникло передбаченого ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» обовязку повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

До того ж відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_2 умисно не повідомила про суттєві зміни у майновому стані, а також те, що на підставі договору купівлі-продажу №6843/2017/456292 від 16 травня 2017 року відбулися суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_2, що є обовязковими ознаками відповідно субєктивної та обєктивної сторін складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, не здобуто, справа підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_2 за відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Камянець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Черепахін В.О.