Єдиний унікальний номер 240/355/18 Номер провадження 33/775/297/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року місто Бахмут Донецької області

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області Круподеря Д.О., за участю прокурора Старіка П.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника Плясова О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого на посаді голови Олександрівської районної державної адміністрації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, стягнуто в дохід держави судовий збір 352,40 гривень, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 16 листопада 2016 року ОСОБА_1, будучи головою Олександрівської районної державної адміністрації, прийняв рішення надати собі матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Перебуваючи в кабінеті Олександрівської РДА, розташованому в будівлі за адресою: Донецька область, смт.Олександрівка вул. Самарська (Комсомольська), буд. 27, він підписав розпорядження «Про надання матеріальної допомоги» від 16 листопада 2016 року № 112к. За цим розпорядженням ОСОБА_1 надав собі матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально - побутових питань. При цьому, ОСОБА_1, порушуючи вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», будучи державним службовцем, згідно п.п. «в» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, не повідомив у встановленому законом порядку безпосереднього керівника - голову обласної державної адміністрації, керівника обласної військово - цивільної адміністрації Жебрівського П.І., або уповноважений орган/особу з питань запобігання та протидії корупції, про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення питання, про надання собі матеріальної допомоги.

Крім того, 16.11.2016 року ОСОБА_1, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів - власноручно підписав розпорядження № 112к від 16.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги» собі для вирішення соціально - побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1, та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування своїх вимог вказує, що порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань затверджено постановою КМ України, де фактично передбачена вірогідність виникнення реального конфлікту інтересів у керівника державної служби та уповноважено керівника державної служби приймати ним же самим рішення про надання цієї допомоги та узгоджувати це питання з відповідним органом вищого рівня. Отже діючим законодавством не передбачено іншого способу виплат керівнику державної служби матеріальної допомоги для вирішування соціально-побутових питань не інакше ніж за його власним рішенням за погодженням. Тому 12.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до свого безпосереднього керівника - голови державної адміністрації Жебрівського П.І. з пропозицією погодити рішення про надання матеріальної допомоги, тим самим повідомив про наявний реальний конфлікт інтересів, що також підтвердили свідки в судовому засіданні в суді першої інстанції, що судом залишено поза увагою. Також зазначив, що законом не передбачено спеціальної форми повідомлення про реальний конфлікт інтересів, тому приватний матеріальний інтерес був заздалегідь відомий голові Державної обласної адміністрації.

Зазначає, що наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений та наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняте рішення не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та не встановлено судом. Стверджує, що виконав вимогу закону та отримав відповідне погодження органу вищого рівня.

Крім того зазначає, що отримання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не мають будь яких негативних суспільно-небезпечних наслідків та не спричиняють шкоди та можуть бути повідомлені як малозначну зв'язку з не складанням окремого додаткового повідомлення, форму якого чинним законодавством не передбачено.

Заслухавши пояснення правопорушника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважає постанову суду обґрунтованою та просить залишити без змін, дослідивши матеріали справи та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції, вимоги вказаних статей були виконані.

Відповідно до ст.172-7 КУпАП адміністративна відповідальність за цією статтею виникає у разі неповідомлення особою безпосереднього керівника, у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. А згідно ч.2 вказаної статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, будучи на час вчинення правопорушення - 16 листопада 2016 року, державним службовцем - головою Олександрівської райдержадміністрації, на нього поширювались вимоги про обмеження та зобов'язання дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» під прямим підпорядкуванням розуміється відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконання.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання них наслідків.

Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій, оскільки всі вказані вище елементи об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, згідно розпорядження «Про надання матеріальної допомоги» від 16 листопада 2016 року № 112к ОСОБА_1 надав собі матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально - побутових питань. При цьому, ОСОБА_1, порушуючи вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», будучи державним службовцем, згідно п.п. «в» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, не повідомив у встановленому законом порядку безпосереднього керівника - голову обласної державної адміністрації, керівника обласної військово - цивільної адміністрації Жебрівського П.І., або уповноважений орган/особу з питань запобігання та протидії корупції, про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення питання, про надання собі матеріальної допомоги .

Крім того, 16.11.2016 року ОСОБА_1 вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів - власноручно підписав розпорядження № 112к від 16.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги» собі для вирішення соціально - побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані:

1) уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів;

2) невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються, у тому числі до адміністративної відповідальності.

Як голова державної районної адміністрації ОСОБА_1 був письмово попереджений про обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції, про що свідчить його особистий підпис, тому станом на час винесення розпорядження достеменно знав про реальний конфлікт інтересів, який міг вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішення, зокрема, виплати матеріальної допомоги, тому зобов'язаний був повідомити про це своєму керівнику, однак не зробив цього.

Згідно довідки Олександрівської районної державної адміністрації №01/19-193 від 15.03.2018 року, інформації, щодо виникнення конфлікту інтересів за підписом голови райдержадміністрації - ОСОБА_1, на адресу керівництва, за період з 01.01. 2016 року по 15.03.2018 року, - не надходило.

Отже, хоч в діях ОСОБА_1 і вбачається формальний підхід до вирішення поставлених перед ним питань по врегулюванню конфлікту інтересів, а саме лист до голови райдержадміністрації, проте це не позбавляло останнього обов`язку діяти у відповідності до вимог Закону України "Про запобігання корупції" та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, вважаю правильним висновок суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 за даних обставин існувала суперечність між приватним інтересом, на його користь, щодо вирішення питання щодо заохочення та його службовими повноваженнями, щодо обов'язку організації роботи юридичної особи публічного права, в тому числі дотримання трудового законодавства, дисципліни, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень, тобто на наявність реального конфлікту інтересів.

Так п. 2 ч. 1 ст. 28 зазначеного Закону чітко вказує на обов'язок повідомляти не пізніше наступного робочого дня, коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про наявність конфлікту інтересів безпосереднього керівника, що не було зроблено.

Доводи ОСОБА_1, що надання розпорядження про виплату собі матеріальної допомоги було попередньо узгоджено з головою облдержадміністрації, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на склад вчиненого правопорушення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, то вони не спростовують доведеність його вини у вчиненні вищевказаних адміністративних корупційних правопорушень.

За викладених вище обставин вважаю, що суд відповідно до вимог ст.252 КПК України, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, та прийняв вірне рішення про накладення адміністративного стягнення у мінімальних межах встановлених санкцією відповідної статті, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року, якою Мачульського Миколу Івановича визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 3400 гривень, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Донецької області