Єд. унік. № 243/2184/18
Провадження № 3/243/918/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Словянськ

Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Мінаєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу з питань дотримання прав внутрішньо переміщених осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, розлученої, РНОКПП НОМЕР_1, працюючої начальником ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстрованої за адресою: м. Донецьк, пр.. 25-річчя РККА, буд. 6»б», кв. 24, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ст. 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.02.2018 року, «18.08.2017 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернувся ОСОБА_3, щодо захисту прав на пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 17 Закону України Про Уповноваженого Верховної України з прав людини за вказаними зверненнями було відкрито провадження Уповноваженого з прав людини.

У ході провадження було встановлено, що ОСОБА_3 до листопада 2016 перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - управління)як отримувач пенсії - внутрішньо переміщена особа.

Після реєстрації ОСОБА_3 місця проживання у м. Торецьк його було знято з обліку внутрішньо переміщених осіб відповідно до поданої заяви та з грудня 2016 року продовжено виплату пенсії у загальному порядку, передбаченому статтею 52 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262).

Однак, з серпня 2017 року виплату пенсії ОСОБА_3 управлінням припинено.

З метою зясування обставин припинення ОСОБА_3 виплати пенсії, листом від 13.09.2017 № 4/7-С297535.17/05-07 (додаток 2) за підписом представника Уповноваженого з питань дотримання прав внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_4 до управління було направлено запит.

У відповідь управлінням листом від 25.09.2017 № 10548/03-2 проінформовано (додаток 3), що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні. Пенсію йому призначено відповідно до Закону № 2262. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 необхідно надати до управління довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Призначення та виплата пенсії ОСОБА_3 здійснюватиметься відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 № 365.

Відповідно до статті 15 Закону України Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини одним із актів реагування Уповноваженого порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є по Уповноваженого з прав людини, яке вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Не погоджуючись з позицією управління, а також зважаючи на те, що управлінням порушено гарантоване Конституцією України право ОСОБА_3 на пенсійне забезпечення, у ході провадження, керуючись статтями 46 Конституції України, статтями 13, 15, 22 Закону України Про Уповноваж Верховної Ради України з прав людини, начальнику управління ОСОБА_1 було внесено подання Уповноваженого з прав людини від 09.10 № 1-2261/С297535.17-28 (додаток 4) щодо вжиття у місячний строк заході забезпечення реалізації права ОСОБА_3 на пенсійне забезпечення в порядку, встановленому статтею 52 Закону № 2262.

При цьому, у поданні було звернуто увагу, що пенсійне забезпечення є гарантованим державою правом особи на соціальний захист. Невиплата пенсії можлива лише з підстав, визначених законодавством у сфері пенсійного забезпечення. Підстави, визначені Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у випадку ОСОБА_3 відсутні.

Крім того, наголошено, що законодавством у сфері пенсійного забезпечення не передбачено вимог щодо обов'язку перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб для отримання пенсійних виплат громадянами попереднє зареєстроване місце проживання яких було на тимчасово неконтрольованій території. Факт переміщення може братися до уваги з метою ведення статистичного обліку, для технічної організації здійснення пенсії виплат, пояснень відхилення від ординарних внутрішніх процедур тощо.

Норми постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 щодо здійснення соціальних (пенсійних) виплат внутрішньо переміщеним особам застосовуються виключно у випадку особистого волевиявлення громадян перебувати на обліку внутрішньо переміщених осіб та в підтвердження цього отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб людина має право відмовитися від довідки взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що передбачає внесені Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб запису скасування дії довідки.

Отже, позиція управління, що всі особи, які перемістились з тимчасово неконтрольованої території після початку антитерористичної операції, автоматично та безстроково набули прав і обовязків внутрішньо переміщених осіб, а відтак, реалізація ними права на пенсійне забезпечення, у тому числі у разі подальшої реєстрації місця проживання на контрольованій території, здійснюється виключно за умови перебування їх на обліку внутрішньо переміщених осіб є хибною та суперечить вищенаведеним нормам законодавства.

Підкреслили, що з грудня 2016 року, після реєстрації місця проживання у м. Торецьк, ОСОБА_3 продовжено здійснення пенсійних виплат в порядку, передбаченому статтею 52 Закону № 2262. Тобто, без застосування контрольних процедур, передбачених для внутрішньо переміщених осіб, оскільки офіційно він став членом громади м. Торецьк.

Однак, у серпні 2017 року пенсійні виплати ОСОБА_3В були припинені на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України, яка регулює питання соціальних (пенсійних) виплат внутрішньо переміщеним особам, у той час коли чоловік вже не перебував на обліку внутрішньо переміщених осіб.

Тому застосування у випадку ОСОБА_3 положень законодавства, що регулюють забезпечення реалізації прав внутрішньо переміщених осіб, зокрема на пенсійне забезпечення, є безпідставним.

Необхідно підкреслити, що Закон № 2262 визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону № 1058.

Особливостей пенсійного забезпечення пенсіонерів - колишніх мешканців тимчасово неконтрольованих територій, ні Закон № 2262, ні Закон № 1058 не містять. Відтак, для вказаної категорії пенсіонерів пенсійне забезпечення має здійснюватись у визначеному законами порядку - за місцем проживання без застосування додаткових процедур, встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідь на подання Уповноваженого з прав людини надійшла листом від 24.10.2017 № 12073/03-2 (додаток 5) за підписом начальника управління ОСОБА_1

При цьому, відповідь фактично містила ту ж саму інформацію, що була надана в листі від 18.09.2017 № 10548/03-2.

Зокрема повідомлялося, що ОСОБА_3 з 09.09.2014 перебуває на обліку в управлінні як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 2262.

Призначення та нарахування пенсійних виплат проводилось з урахуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 № НОМЕР_2 за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Разом з тим, у відповіді управлінням підтверджується отримання від ОСОБА_3 інформації про зміну з 06.12.2016 його місця реєстрації з м. Донецьк на м. Торецьк.

Водночас зауважено, що особа, яка зареєструвалась на підконтрольній території після початку антитерористичної операції, вважається внутрішньо переміщеною особою.

Тобто, як вбачається з відповіді, на переконання управління, всі особи, які перемістились після початку проведення антитерористичної операції в межах України, незважаючи на їх реєстрацію місця проживання на контрольованій території, вважаються внутрішньо переміщеними особами, для таких осіб соціальні, у тому числі пенсійні, виплати здійснюється за умови перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб та у порядку, визначеному постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та від 08.06.2016 Х° 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

З огляду на зазначене для відновлення пенсійних виплат ОСОБА_3 рекомендовано особисто звернутись до управління із заявою та надати, серед іншого, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою.

У цьому звязку варто повторно зауважити, що набуття правового статусу внутрішньо переміщеної особи не є автоматичним. Набуття прав та обовязків, передбачених законодавством для внутрішньо перемішених осіб, відбувається після вільного волевиявлення особи, шляхом подання відповідної заяви до органу соціального захисту та документів, що підтверджують підстави для взяття цієї конкретної особи на облік внутрішньо переміщених осіб.

Згідно зі статтями 4, 4 і Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706 підтвердженням у перебуванні в правовому статусі внутрішньо переміщеної особи є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону, та внесення інформації про цю особу до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб.

Так само Законом № 1706 передбачається можливість виходу з правового статусу внутрішньо переміщеної особи за заявою людини та відмова від довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи (пункт 1 частини першої статті 12 Закону № 1706).

У деяких випадках Закон № 1058 передбачає компетенцію Кабінету Міністрів України у вирішенні окремих питань, повязаних з реалізацією права на пенсійне забезпечення. Наприклад, відповідно до статті 47 Закону № 1058 Кабінетом Міністрів України встановлюється порядок здійснення пенсійних виплат через установи банків, на виконання пункту 14-4 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 Кабінетом Міністрів України видано постанову від 02.07.2014 № 234, якою затверджено Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Статтею 49 Закону № 1058 визначено вичерпний перелік підстав для прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості (в розумінні, що ці відомості є недостовірними на момент призначення пенсії);

- у разі смерті пенсіонера;

- на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, визначення підстав припинення пенсійних виплат залишено у виключній компетенції парламенту.

Вказані у статті 49 Закону № 1058 підстави у випадку заявника відсутні.

Припинення пенсійних виплат з інших підстав є порушенням гарантованого конституційного права на соціальний захист.

Наведені вище аргументи підтверджують правомірність вимог Уповноваженого щодо відновлення ОСОБА_3 пенсійних виплат у порядку, встановленому статтею 52 Закону № 2262.

Проте, управлінням не вжито заходів для забезпечення права ОСОБА_3 на отримання пенсії у загальному порядку. Відтак, законні вимоги Уповноваженого з прав людини, які містились в адресованому управлінню поданні, не були виконані.

Як стало відомо, у вересні 2017 року за захистом свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до управління про визнання дій неправомірними у відмові поновити призначену пенсію та зобовязати відновити йому пенсію (справа № 225/4831/17).

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Уповноважений з прав людини не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

З огляду на вказане, після отримання інформації про подання ОСОБА_3 позову до суду провадження Уповноваженого за його зверненням було призупинено.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017 (додаток 6) адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено, дії управлінню щодо припинення з 01.08.2017 пенсійних виплат позивачу визнані протиправними, відповідача зобовязано поновити виплату пенсії з моменту припинення.

02.11.2017 управлінням було подано апеляційну скаргу на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу управління було залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, рішення судів першої та другої інстанцій (набрали законної сили 26.12.2017), якими встановлено неправомірність дій управління, підтверджують законність вимог Уповноваженого, які містились в поданні від 09.10.2017 № 1-2261/С297535.17-28.

Відповідно до статті 101 Конституції України Уповноважений Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль ЗІ додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини метою парламентського контролю є запобігання порушенням прав і свобод людини громадянина або сприяння їх поновленню.

Відповідно до статті 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане, в діях начальника управління ОСОБА_1, яка відповідно до покладених на неї функцій здійснює керівництво управлінням, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності; забезпечує виконання управлінням вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов та наказів Пенсійного фонду України, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5

Датою вчинення правопорушення є дата набрання законної сили постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017 - 26.12.2017.

Правопорушення вчинено за місцем роботи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за адресою: вул. ОСОБА_6. 8. м. Словянськ, Донецька область, 84121».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнала повністю та пояснила, що вона працює на посади начальника ГУ ПФУ в Донецькій області. 09.10.2017 до Управління надійшло подання Уповноваженого ВР України з прав людини щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 Оскільки ОСОБА_7 ще до цього подання вже подав позов до суду, то Уповноважений ВРУ з прав людини не мав підстав виносити подання. Рішення суду надійшло до Управління після набуття законної сили 27.12.2017, яке повністю було виконано 03.01.2018, проте у лютому 2018 року до неї прийшов представник Уповноваженого ВРУ з вже складеним та роздрукованим протоколом про адміністративне правопорушення відносно неї, що є порушенням її прав, оскільки протокол має бути складений у присутності особи, тому вона відмовилась підписувати будь-які документи. ОСОБА_1 подала до суду клопотання про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що у вересні 2017 року за захистом свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з адміністративним позовом про визнання дій неправомірними. Відповідно до ст. 17 Закону України від 27.12.1993 № 776/97-ВР "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" обумовлено, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не розглядає тх звернень, які розглядаються судами, зупиняє все розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини складають протоколи про адміністративні правопорушення, що передбачені статтею 188-40 КУпАП, а саме за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Таким чином, компетенція Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з прав людини щодо застосування заходів реагування в порядку КУпАП поширюється на правопорушення виявлені за зверненнями осіб в порядку Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, повноваження зазначеного суб'єкта влади не можуть ототожнюватися з діяльністю інших органів державної влади, націленою на захист прав особи, та/або підміняти їх, а покликані доповнювати існуючі засоби захисту.

Тож, у разі використання особою процедури захисту її прав та інтересів, які вона вважає порушеними, в судовому порядку, Уповноважений ВРУ з прав людини не може підміняти суд, а тому дата набрання законної сили судовим рішенням - 26.12.2017 не може бути датою вчинення правопорушення.

А отже, час вчинення правопорушення встановлений невірно, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження по справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Провадження у справах про адміністративне правопорушення за спливом строків ст. 38 КУпАП є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а метою останньої є доведення вини. Отже, поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року,

Таким чином, відповідно до Узагальненого науково-консультативного висновку НКР при В АСУ під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Дослідивши матеріали справи та надану суду матеріали, приходжу до наступних висновків.

На підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш, як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Аналогічне положення щодо строків міститься у пункті 1.5. Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 №3/02-15, із змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 №3/02-18, а саме: при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення і додатків до нього та направленні цих матеріалів до суду слід враховувати, що стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його, виявлення, та у розмірі, передбаченому відповідними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 05 лютого 2018 року, складеного у м. Києві керівником відділу з питань дотримання внутрішньо переміщених осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_8, який є підставою для розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, зазначено, що відповідь на подання Уповноваженого з прав людини від 09.10.2017 надійшла листом від 24.10.2017 № 12073/03-2 за підписом начальника головного управління ОСОБА_1, датою вчинення правопорушення зазначено 26.12.2017 року - дата набрання законної сили постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017 року.

Як передбачено статтею 38 КУпАП, стягнення по справам про адміністративні правопорушення, які підвідомчі суду (судді), може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення.

Науково-консультативна рада при ВАСУ за аналізом судової практики встановила неоднаковий підхід судів до вирішення питання щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В узагальненому науково-консультативному висновку НКР зазначила, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. А за логічним тлумаченням абзацу першого статті 247 КУпАП встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

НКР дійшла висновку, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Таким чином, відповідно до Узагальненого науково-консультативного висновку НКР при ВАСУ під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин… закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Незважаючи на події, викладені в протоколі, приходжу до висновку, що необхідно винести постанову про закриття справи на підставі того, що на момент розгляду адміністративного матеріалу закінчився строк накладання адміністративного стягнення, а саме протокол до суду надійшов 21.03.2018 року, на момент розгляду справи передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП строк, що обчислюється з дня вчинення адміністративного правопорушення, закінчився.

Тому, оцінивши надані суду докази, суд вважає за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити відповідно до ст. 247 п. 7, ст. 284 ч. 1 п. 3 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, 188-40, 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ст. 188-40 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд.

Суддя

Словянськогоміськрайонного суду ОСОБА_9