АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1279/2018 Постанова винесена суддею Отвінтовським П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 01 грудня 2017 року о 00 год. 50 хв., керував автомобілем «Тойота», держаний номерний знак НОМЕР_1, по

вул. Верхній Вал, 16 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння (а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, посилаючись на те, що судове рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, просить його скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги захисник вважає, що суддя місцевого суду безпідставно під час розгляду справи не звернув увагу на порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння, визначеної положеннями КУпАП, Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок), а тому всі докази у справі є недопустимими.

Зокрема, апелянт стверджує, що 01 грудня 2017 року після зупинки керованого ОСОБА_2 транспортного засобу, поліцейський без будь-яких підстав заявив водію, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння та запропонував пройти відповідний огляд на місці за допомогою приладу «Драгер». Оскільки поліцейським не було надано на вимогу ОСОБА_2 сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, він від такого огляду відмовився, проте йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а навпаки на його прохання в категоричній формі відмовлено в цьому, що є порушенням п. 7 р.1 Інструкції та п. 6 р. 7 Порядку і доводить, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 був складений незаконно. З огляду на такі дії поліцейських, ОСОБА_2 був змушений самостійно звернутися до закладу охорони здоров'я та за висновком Київської міської клінічної наркологічної лікарні «Соціотерапія» № 009229 ознак сп'яніння у нього виявлено не було. Між тим, суд представленому в судовому засіданні ОСОБА_2 медичному висновку належної оцінки не надав, а тому прийняв незаконне рішення про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке не відповідає фактичним обставинам провадження та не ґрунтується на доказах.

Крім того, захисник зазначає, що при розгляді справи суд не викликав і не допитав у судовому засіданні свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим їх письмові пояснення також не можна вважати доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та додаткові докази у справі, вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 та змісту постанови слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані. В судовому засіданні суддя вислухав пояснення ОСОБА_2, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення; дослідив письмові докази у справі та долучений ОСОБА_2 висновок медичного огляду, яким надав, виходячи з вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, об'єктивну оцінку та обґрунтовано не взяв до уваги пояснення правопорушника, бо його винуватість у вчиненні правопорушення знайшла своє підтвердження в суді.

Доводи апелянта щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення та наявності підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, для закриття провадження в справі щодо ОСОБА_2, є непереконливими.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2018 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі, серед іншого, зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Крім того, ОСОБА_2 були роз'яснені процесуальні права, а в поясненнях по суті правопорушення він вказав у протоколі: "не буду" (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, водночас їх зміст свідчить про те, що саме в присутності двох свідків водій ОСОБА_2 01 грудня 2018 року о 01 год. 10 хв. на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння, як за допомогою спеціального технічного приладу "Драгер", так і у лікаря-нарколога (а.с. 2).

При цьому, доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків не можна вважати доказами з тих підстав, що свідки не допитувались безпосередньо в суді, не заслуговують на увагу, оскільки указані пояснення свідків узгоджуються з даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, у розумінні ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення та були оцінені суддею місцевого суду відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. До того ж в суді першої інстанції ОСОБА_2 та його захисник не порушували питання щодо виклику свідків для допиту в судовому засіданні, отже твердження апелянта щодо неповноти судового розгляду також є надуманими.

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши зазначені письмові докази, які, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, є належними, допустимими і достовірними, правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, не взявши до уваги його твердження про відсутність доказів вини, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 про те, що висновок Київської міської клінічної наркологічної лікарні «Соціотерапія» № 009229 щодо відсутності у нього станом на 04 годину 10 хвилин 01 грудня 2017 року ознак сп'яніння, доводить його невинуватість у правопорушенні не заслуговують на увагу. Такі твердження були ретельно перевірені суддею місцевого суду та висновок про недійсність результатів огляду ОСОБА_2, виходячи із змісту правопорушення, у вчиненні якого він визнаний винуватим, ґрунтується на вимогах ст. 266 КУпАП.

Таким чином, підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Між тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, не дивлячись на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 клопотання про допит свідків не заявляв, безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за клопотанням захисника був допитаний свідок ОСОБА_4, який пояснив, що в його присутності та ще одного свідка 01 грудня 2017 року водію ОСОБА_2 поліцейськими неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров'я, проте він відмовився, не пояснюючи причин відмови, після чого відносно ОСОБА_2 було складено протокол за ч. 1 ст.130 КУпАП, в якому він (свідок) поставив свій підпис, бо не мав ніяких зауважень.

Підстав ставити під сумнів пояснення незацікавленого в результатах розгляду справи свідка ОСОБА_4 у суду немає, до того ж вони повністю узгоджуються з письмовими доказами у справі та зафіксованими у відеозаписі подіями, які передували складанню щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, досліджений в суді апеляційної інстанції відеозапис з нагрудної камери поліцейського, наданий Управлінням патрульної поліції на запит суду, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 на його вимогу не було надано сертифікату відповідності і свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, внаслідок чого він відмовився від огляду за допомогою приладу "Драгер", та взагалі не запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, бо, як слідує із відеозапису, в присутності двох свідків ОСОБА_2 відмовився від усіх видів огляду на стан сп'яніння, в тому числі й у медичному закладі, причин такої відмови не пояснив і відповідних документів на спеціальний технічний прилад від поліцейських не вимагав. Указаний відеозапис визнається судом доказом у справі, оскільки він переконливо свідчить про те, що працівниками патрульної поліції у даній справі були дотримані положення ст. 266 КУпАП, відповідної Інструкції і Порядку, та в сукупності з іншими доказами доводить вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_2 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 14 лютого 2018 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко