Справа № 136/2171/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли вищевказані матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу встановлено, що 18.10.2018 о 17:55 год. в с. Славна по вул. Соборній, Липовецького району, водій ОСОБА_1 керував трактором МТЗ-80 б/н, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп'яніння, а саме на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав при вищевказаних фактичних обставинах, суду пояснив, що дійсно 18.10.2018 о 17:55 год. в с. Славна по вул. Соборній, Липовецького району він керував трактором без номерних знаків та посвідчення водія, який йому не належить та був зупинений працівниками поліції, які почали складати стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за вказані вище порушення та пояснили, що у протоколі він має зазначити про те, що вживав спиртні напої, тому що вони відберуть транспортний засіб. Побоюючись того, що він не зможе повернути трактор власнику, він підписав усе на що вказали працівники поліції. При цьому жодних ознак алкогольного сп'яніння він не мав, однак був втомлений після робочого дня. На місці зупинки транспортного засобу огляд йому не пропонувався, свідків при цьому не було запрошено, хоча працівники поліції зупиняли якихось водіїв, утім до нього вони не підходили. Після складання матеріалів про адміністративне правопорушення він поїхав самостійно на тракторі додому.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності за відмову як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок).

Згідно п.2 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, які передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції.

Згідно вимог ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п.4 Порядку, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Із пояснень особи, яка притягується до відповідальності судом встановлено, що він не мав ознак алкогольного сп'яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку йому не пропонувався, а свідків не було запрошено при цьому.

З метою з'ясування усіх обставин справи судом було вжито заходів для виклику свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення для безпосереднього їх допиту судом, утім будучи належним чином сповіщеними у судове засідання вони не з"явились.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Ураховуючи те, що свідки не з"явились в судове засідання, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі "Корнєв і Карпенко проти України" (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та ухилявся від проведення огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп'яніння матеріали справи не містять.

При цьому, суд враховує, що особи (свідки), у яких відбирались письмові пояснення не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а у суду є сумніви щодо неупередженості їх, які не спростовані в ході судового розгляду справи.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування особою транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмови його від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп'яніння.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Д.Т. Кривенко