Справа № 465/2442/15-п Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 33/783/212/18 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участі правопорушника ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з постановою судді районного суду проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час за адресою: вул.Морозна, 31/38, м.Львів, на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки із оплатним вилученням транспортного засобу «Daewoo Sens TI3110», д.н.з. BC6170AH, що належить гр. ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_2 36 ( тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 31.03.2015 року о 02 год. 45 хв. на вул. Морозна, 27 у м.Львові, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9.а ПДР України.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, правопорушник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року, матеріали справи відносно нього скерувати до відповідного органу внутрішніх справ для вирішення питання про направлення матеріалів для розгляду за підсудністю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог правопорушник покликається на незаконність постанови, прийнятої незаконним складом суду за формального підходу, відсутності належного повідомлення про розгляд справи, неврахування того, що на час розгляду справи він був неповнолітнім.

На його переконання, оскаржувана постанова судді прийнята без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, за повного обмеження його у реалізації права на дачу показань та доказів.

Окрім цього, ОСОБА_2 покликається на те, що суддею допущено порушення порядку накладення адміністративного стягнення, а саме таким не враховано, що на момент розгляду справи він був неповнолітнім та не володів спеціальним правом керувати транспортними засобами.

Також, на переконання ОСОБА_2, наявний в матеріалах справи висновок щодо результатів медичного огляду на стан спяніння від 31 березня 2015 року №2010/457 є недійсним і в силу порушень порядку огляду на стан спяніння та використання при огляді приладу Драгер, такий висновок є недопустимим доказом.

Окрім цього, ОСОБА_2 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року, оскільки на час складання протоколу він був неповнолітнім, розгляд справи неповноважним складом суду відбувся за відсутності належного повідомлення його про розгляд справи, при цьому судом не вживалося жодних заходів щодо його оповіщення про існування прийнятого відносно нього рішення.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Оскільки розгляд справи у суді першої інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_2, такий належним чином не був повідомлений про час та місце судового засідання, відтак строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, яким надана належна оцінка.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 31 березня 2015 року серії АП1№824216 (а.с.1), ОСОБА_2 31.03.2015 року о 02 год. 45 хв. на вул. Морозна, 27 у м.Львові, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9.а ПДР України. Стан алкогольного спяніння підтверджується актом медичного огляду №2010/457, виданий 31.03.2015 року Львівським обласним наркологічним диспансером. Зі змістом вказаного протоколу ОСОБА_2 ознайомився та з таким був згідний, про що свідчать відмітки у відповідних графах, засвідчених його підписом.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 березня 2015 року №2010/457 (а.с.2), за результатами проведеного огляду за допомогою приладу «Драгер» № 24603, який показав 1, 49‰, у ОСОБА_2 встановлено стан алкогольного спяніння.

Відповідно до положень п.3.9. Розділу 3 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 вересня 2009 року №400/666, яка була чинна на час вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, використання в закладах охорони здоровя для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку

Наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. №43 зазначеного переліку це газоаналізатори Drager Alcotest, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений.

Окрім того, газоаналізатори Drager Alcotest сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за №UA-МІ/1-96-2014 від 01.09.2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію №14455/2014 газоаналізатори Drager Alcotest внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення МОЗ України, і дозволені для застосування на території України.

Отже, газоаналізатор «Drager Alcotest», який був застосований лікарем-наркологом для огляду ОСОБА_2 на стан спяніння, дозволений МОЗ, має свідоцтва про державну реєстрацію, відтак такий є спеціальним технічним засобом, який був правомірно застосований, що спростовує доводи апелянта про недопустимість такого доказу.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_5 (а.с.3) та ОСОБА_6 (а.с.4), такі були свідками як ОСОБА_2 проходив медичний огляд на стан алкогольного спяніння, продувши в прилад «Драгер», який показав 1, 49‰.

Вказані письмові пояснення узгоджуються між собою та з іншими доказами, які були досліджені та перевірені суддею першої інстанції, відтак апеляційний суд не вважає порушенням дослідження письмових пояснень свідків без їх виклику у судове засідання.

На переконання апеляційного суду, в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази, якими в повній мірі стверджується факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 31.03.2015 року у стані алкогольного спяніння.

Як встановлено апеляційним судом, 21 липня 2014 року ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення 13.05.2014 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною другою статті 130 КУпАП в редакції Закону, який був чинний на момент вчинення адміністративного правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Оскільки ОСОБА_2 13 травня 2014 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та протягом року 31 березня 2015 року повторно керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто неповноважним судом з огляду на таке.

Відповідно до ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Оскільки інформація про місце проживання ОСОБА_2 зазначалася інспектором ДПС РДПС ДАІ у протоколі про адміністративне правопорушення від 31 березня 2015 року серії АП1№824216 (а.с.1) зі слів ОСОБА_2, такою зазначено вул..Кульпарківську, 147/113, м.Львів, що належить до підсудності Франківського районного суду м.Львова, зі змістом протоколу правопорушник ознайомився та без жодних заперечень й зауважень підписав його, чим підтвердив, що дані, які містяться в ньому є вірними, відтак апеляційний суд не вбачає порушення підсудності суддею місцевого суду.

Відповідно до приписів абз.3 п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Відповідно до абз.4 п.28 вказаної Постанови, оплатне вилучення транспортного засобу може бути є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч. 6 ст. 121, ч. 2 та 3 ст. 130 КпАП ( 80731-10 ). Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Згідно з довідкою, виданою 05.04.2018 року №31/13-1268 В.о. заступника начальника Регіонального сервісного центру у Львівській області ОСОБА_7, станом на 05.04.2018 року в Єдиному державному реєстрі МВС та регіональній базі «ДАІ-2000» інформація щодо видачі посвідчення водія громадянину ОСОБА_2 відсутня.

Згідно з даними матеріалів справи, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, транспортний засіб «Daewoo», д.н.з.НОМЕР_2, належить ОСОБА_4

Згідно з санкцією частини другої статті 130 КУпАП в редакції Закону від 28 березня 2015 року, яка була чинною на час вчинення адміністративного правопорушення, такою передбачено позбавлення водіїв права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк від десяти до пятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - адміністративний арешт на строк від десяти до пятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Оскільки санкцією зазначеної частини статті передбачені адміністративні стягнення, які не можуть бути застосовані до ОСОБА_2, адже на момент вчинення правопорушення та на час розгляду справи в суді першої інстанції він був неповнолітнім та не володіє спеціальним правом керувати транспортними засобами, у власності в останнього не перебуває вказаний транспортний засіб, апеляційний суд вважає, що до ОСОБА_2 не підлягає застосування адміністративне стягнення.

Ураховуючи вищенаведене, в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними та підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова в цій часині до зміни.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження, його апеляційну скаргу задоволити частково.

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Вважати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП України, без призначення адміністративного стягнення.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1