Справа № 192/1259/18
Провадження № 3/192/294/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2018 року в смт Солоне суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Щербина Н.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, який народився 1965 року квітня місяця 28 числа в с.Червоний Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1, працює водієм в ТОВ «Автопромінь», посвідчення водія ЯАВ 004772 від 14 січня 2003 року, адміністративної відповідальності притягався протягом року,

за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД №276213 від 06 липня 2018 року, згідно якого водій ОСОБА_1 06 липня 2018 року о 22 годині 00 хвилин по вул.Миру, буд.60 в с.Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області керував автомобілем «Деу Ланос», номерний знак АЕ7036С з явними ознаками алкогольного спяніння та на вимогу співробітників поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1, в тому числі допитаний в якості свідка пояснив, що 06 липня 2018 року він керував автомобілем «Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_1, алкоголь в цей день не вживав. Також зазначив, що він не відмовлявся пройти огляд на стан спяніння, а співробітники поліції не пропонували йому пройти такий огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, а лише пропонували проїхати до медичного закладу. Прибули на місце оформлення ДТП, а його не зупиняли. Вважав, що був порушений встановлений законодавством порядок проведення огляду.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його пояснення, як свідка, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Підставами притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є: керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Такий порядок визначений ст.266 КУпАП, наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, яким затверджено «Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно з п.2. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння з ознаками такого стану, якими за п.3. цієї Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Сам огляд водія проводиться безпосередньо поліцейським на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків за допомогою спеціальних технічних засобів. Результати огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення (ч.ч.1 і 2 ст.266 КУпАП, пункти 2-5 Постанови), а в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (ч.3 ст.266 КУпАП, пункти 6-7 Порядку, п. 1.7 Інструкції).

Проте судом було встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції не був проведений, а запропонований йому порядок проходження такого огляду був з порушенням вимог статті 266 КУпАП, а тому вважається недійсним (ч.5 цієї статті).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону при складанні протоколу дотримані не були. Так, як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків за допомогою спеціальних технічних засобів, про що також зазначив в судовому засіданні і сам ОСОБА_1, що свідчить про порушення п.6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 та вимог ст. 266 КУпАП.

В протоколі від 06 липня 2018 року зазначено про те, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння. В той же час до протоколу доданий Акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів з відміткою про відмову ОСОБА_1 Однак такий Акт не містить навіть дати його складання.

Також з рапорту працівника поліції випливає, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, а про проходження такого огляду за допомогою спеціальних технічних засобів в рапорті не зазначено.

Крім того, з пояснень водія убачається, що протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП на нього було складено після скоєння ним ДТП, за що також було складено протокол за ст. 124 КУпАП, а працівники поліції його не зупиняли. Вказані пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті від 06 липня 2018 року в частині того, що працівниками поліції водій не зупинявся, а вони прибули на місце ДТП для його оформлення.

Відповідно до ст.256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З врахуванням вищенаведеного, враховуючи посилання в протоколі на п. 2.5а ПДР України, що передбачає відмову від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в той час як ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження такого огляду, а також з урахуванням того, що відомості, які викладені в протоколі стосовно відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу суперечать наданим суду матеріалам справи, тому суддя позбавлений можливості прийти до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.130, ст.ст. 247, 266, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Суддя: Н. О. Щербина