Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2670/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія ч.1ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Житомир

Суддя Апеляційного суду Житомирської області Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області 03 січня 2018 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області 03 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 320,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 жовтня 2017 року о 23 годині 30 хвилин керував автомобілем марки "ЗАЗ", модель "11021", реєстраційний номер "97 231 КХ", в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області по вул. шосе Сквирське, 6, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1ст.247 КУпАП.

Вважає, що постанова Житомирського районного суду Житомирської області 03 січня 2018 року є незаконною, необґрунтованою, та такою, що ухвалена без повного дослідження доказів.

Зазначив, що працівники поліції не зупиняли його автомобіль під час руху, підійшли до автомобіля, який стояв на узбіччі дороги. Послався на те, що він хоча і був в автомобілі, однак не керував ним через несправність та чекав на технічну допомогу.

Вказав, що свідки, які зазначені в протоколі, були залучені працівниками поліції тільки після того, як він пройшов перевірку у закладі МОЗ та відмовився від отримання копії протоколу. Дані свідки не були присутні а ні під час його спілкування з співробітниками поліції біля автомобіля, а ні під час проходження перевірки в закладі МОЗ, а тому їх пояснення є неправдивими.

Зазначив, що всі зазначені обставини судом, всупереч вимогам статей 251, 252 КУпАП, не були перевірені судом і їм не надано належної оцінки.

Також зазначає, що розгляд справи відбувся без належного його повідомлення та у його відсутність, що є суттєвим порушенням, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КпАП України, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вимог ст.ст.251, 252, 283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.

Так, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність наступає за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Хоча ОСОБА_1 й заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, доводи його апеляційної скарги про те, що постанова суду є необґрунтованою та його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, апеляційний суд визнає безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 214870 від 13.10.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 12 жовтня 2017 року о 23 годині 30 хвилин керував автомобілем марки "ЗАЗ", модель "11021", реєстраційний номер "97 231 КХ", в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області по вул. шосе Сквирське, 6, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Огляд на стан сп'яніння у встановленому порядку проводився у лікаря нарколога обласному наркологічному диспансері в Житомирської обласної ради.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням його прав як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а працівники поліції, які його складали, діяли поза межами своєї компетенції, є неспроможними.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, зазначений протокол складено відповідно до вимог закону, посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол інспектором роти №4 УПП у м. Житомирі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 Протокол складений у присутності двох свідків, які своїм підписом засвідчили обставини, зазначені у ньому та відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу( а.с.3).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.

Посилання апелянта на те, що він не керував транспортним засобом, автомобіль не рухався, висновків суду не спростовують.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 13.10.2017року він у зазначеному в протоколі місці керував автомобілем, проте працівники поліції його не зупиняли, оскільки він зупинився сам і коли поліцейські підійшли до його автомобіля, він не рухався. Не заперечував, що знаходився у стані алкогольного спяніння.

Допитані у засіданні апеляційного суду у якості свідків працівники поліції ОСОБА_2, ОСОБА_3 пояснили, що після того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинився, вони підійшли до нього і побачили, що водій знаходиться з ознаками алкогольного спяніння.

Вина ОСОБА_1 також підтверджується й поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що вони були запрошені поліцейськими в якості свідків щодо засвідчення факту проходження ОСОБА_6 в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою пристрою «Драгер». Однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, але погодився пройти вказаний огляд в медичному закладі. Після складання адміністративного протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений зі ст.64 Конституції України та ст.268 КУпАП. Від підписання протоколу відмовився ( а.с.6,7).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що пояснення вказаних свідків не відповідають фактичним обставинам справи, є неспроможними і спростовуються матеріалами справи, а саме поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3, відеозаписом з нагрудної відеокамери патрульного поліцейського, на якому зафіксовані обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, письмові пояснення свідків написані ними власноручно та ними підписані (а.с.6,7).

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, ґрунтується також на дослідженому судом висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння №962 від 13.10.2017 року (а.с.5). Огляд на стан спяніння, у встановленому законом порядку, проводився у лікаря-нарколога Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради, тобто у закладі охорони здоровя, якому відповідно до статті 266 КУпАП надано право на його проведення. Висновок перебував у стані алкогольного спяніння.

Зі змістом вказаного висновку ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису відмовився, будь-яких зауважень або заперечень з приводу зазначених у ньому відомостей не надавав.

За таких обставин, аналізуючи докази по справі у їх сукупності, апеляційний суд розцінює позицію ОСОБА_1 під час судового розгляду справи, як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, не впливають.

Крім того, ОСОБА_1 приймав участь під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, де йому були розяснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, заявляв клопотання та надавав пояснення з приводу обставин справи.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, не входить до переліку адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обовязковою, суд першої інстанції постановив рішення у відсутність ОСОБА_1 задля недопущення порушення строків, передбачених ст.38 КУпАП та призначив йому адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч.1ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

Постанова суду є законною, обґрунтованою, норми матеріального та процесуального права судом були застосовані правильно, а тому підстав для зміни чи скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області 03 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ В.Ю. ШЕВЧЕНКО