Справа № 461/4437/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 33/783/758/18 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 та представників Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю. та Рибака Н.Я. , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року,

встановив:

цією постановою,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 175 376 грн. конфіскацією автомобіля марки «LAND ROVER FREELANDER», р.н. НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, 2000 року випуску з ключем запалення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівської митниці 16 205,20 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці, на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 16.04.2018 року о 21 год. 24 хвилин, в зону митного контролю міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, із Республіки Польща до України смугою руху «зелений коридор», в'їхав автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER», р.н. НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_2.

До митного оформлення ОСОБА_2 подав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії, НОМЕР_3, виданий 17.09.15 року, контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню щодо транспортного засобу марки «LAND ROVER FREELANDER», р.н. НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію т/з на території Республіки Польща серії НОМЕР_4, згідно з яким власником автомобіля є ОСОБА_8, адреса: АДРЕСА_2, а також надав Upowaznienie № 2618/2018 від 16.04.2018 засвідчена нотаріусом ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, як документ, що дає йому право на тимчасове користування вищезгаданим автомобілем.

Під час здійснення митних формальностей відносно ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, виникла підозра щодо достовірності поданих громадянином України ОСОБА_2 документів на право користування автомобілем.

У зв'язку з цим, даний автомобіль було затримано для проведення перевірки та 17.04.2018 року за вих. № 7599/10/13-70-20/38 Львівською митницею ДФС було скеровано запит до нотаріальної канцелярії ОСОБА_7 в м. Ярослав, Республіка Польща, з проханням надання інформації, чи видала згадана вище нотаріальна канцелярія громадянину України ОСОБА_2 доручення на користування автомобілем а саме Upowaznienie № 2618/2018 від 16.04.2018 року. Митницею за вхідним №451/10/13-70-20 від 23.04.2018 року було отримано відповідь на даний лист, відповідно до якої нотаріус ОСОБА_7 повідомив, що документи «Upowaznienie» №2618/2018 від 16.04.2018 року на прізвище ОСОБА_2 в його нотаріальній канцелярії не видавалися та на них не його підпис та печатка.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі. Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №2670/20900/19 автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, 2000 року випуску з ключем запалення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та контрольні талони - повернути без стягнення витрат на зберігання.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова була винесена без участі скаржника. Про існування такої постанови скаржнику та його захиснику стало відомо лише 23.06.2018 року, в ході ознайомлення із справою №461/4437/18, при тому апеляційна скарга подана 02.07.2018 року, тому враховуючи норми митного законодавства та законодавства про адміністративне правопорушення, строки на апеляційне оскарження не пропущені.

Вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що документи подані ОСОБА_2 до митного оформлення містять неправдиві дані, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення - тобто вчинення умисного переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів.

Судом першої інстанції не надано жодної уваги тому факту, що Львівською митницею ДФС запит №7599/10/13-70-20/38 був скерований на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідь отримано з адреси ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім цього судом взагалі не зазначено, який саме документ, з поданих ОСОБА_2 для митного оформлення визнано підробленим чи одержаним незаконним шляхом. Також не зазначено, чому суд вважає такий документ підробленим чи одержаним незаконним шляхом.

У своєму поясненні, наданому 26.04.2018 року ОСОБА_2 зазначив, що при укладенні угоди на придбання автомобіля йому були надані реєстраційні документи на автомобіль, а також довіреність - Upowaznienie №2618/2018 від 16.04.2018 року. При виготовленні та посвідченні вказаної довіреності присутній не був. Сумнівів у чинності довіреності у нього не виникало.

Ні органом ДФС, ні судом першої інстанції вказане пояснення не взято до уваги, викладені в поясненні факти не оспорювалися та не перевірялися.

Львівською митницею ДФС та судом першої інстанції не встановлено особу довірителя, не допитано його з приводу надання доручення ОСОБА_2 та справжності підпису довірителя на цьому дорученні, чи відповідає це доручення законодавству Республіки Польща.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення розуміє і усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, транспортних засобів через митну територію України по підроблених документах, і прагне їх ввести на територію України з порушення встановленого порядку.

В той же час Львівською митницею ДФС не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2, перетинаючи кордон транспортним засобом, та надаючи для митного контролю представнику митного органу документи на автомобіль та довіреність, знав та усвідомлював, що останнє підроблене або одержано незаконним шляхом.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України відсутня.

Звертає увагу суду на те, що процедура надсилання протоколу про порушення митних правил за адресою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ч.8 ст.494 Митного кодексу України застосовується у разі відмови останньої від одержання протоколу.

Водночас, ОСОБА_2 ні від підписання протоколу, ні від його отримання не відмовлявся, особисто прибув на виклик уповноважених осіб Львівської митниці ДФС на вказану ними дату та час для надання пояснень та складання протоколу про порушення митних правил, однак такий протокол був складений у його відсутність, чим порушено права ОСОБА_2, передбачені вищенаведеними нормами ч.ч.4,5 ст.494 МК України, та відповідно, сам протокол складено з порушенням норм вказаної статті.

Також, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не надано оцінки висновку про дослідження товару, який міститься в матеріалах справи, однак використано його результати при визначенні покарання за вчинення адміністративного правопорушення.

Так у відповідності до постанови від 07.05.2018 року головним державним інспектором Львівської митниці ДФС у справі було призначено товарознавчу експертизу. Водночас, експертною установою проведено дослідження товару, про що зазначено у листі останньої № 1602/8/13.

В порушення вимог п.4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 у висновку експерта про оцінку КТЗ має бути серед іншого зазначена така інформація: номер та термін дії сертифіката суб'єкта оціночної діяльності.

Крім того, висновки дослідження товару є необґрунтованими, безпідставними та не відповідають об'єктивним обставинам.

Поряд з цим, місцевим судом у постанові безпідставно визначено вартість автомобіля та відповідно необґрунтовано накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 175 376 грн.

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні постанови не з'ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 19.06.2018 року слід скасувати у зв'язку з необ'єктивністю та неповнотою провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, виступ ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представників Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю. та Рибака Н.Я. про безпідставність такої та законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови, вивчивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно ст. 489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи.

На переконання апеляційного суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_2 судом першої інстанції дані вимоги законодавства не дотримано, а висновок суду про наявність у його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, є передчасним, оскільки такий зроблено на підставі неповно зібраних доказів у справі, внаслідок чого неможливо зробити однозначний висновок про його винуватість у порушенні вказаних митних правил.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу, в оскаржуваній постанові формально виклав фабулу правопорушення, яке зазначено у протоколі про порушення митних правил та перелік матеріалів справи, як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, при цьому, достовірно не встановив хто є власником транспортного засобу, чи зареєстрований він у встановленому порядку у Республіці Польща, чи не перебуває цей транспортний засіб у розшуку та чи правомірно користувався ОСОБА_2 цим транспортним засобом.

У матеріалах справи знаходиться довіреність (Upowaznienie) (а.с.8) на користування автомобілем марки «LAND ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2, яке видане від імені Голус Івони на ім'я ОСОБА_2 та завірене нотаріусом ОСОБА_7.

Як передбачено ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, у якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Законодавством України, а саме ч.4 ст. 250 ЦК України, передбачена лише відповідальність представника перед особою, яка видала довіреність

Органом доходів і зборів не встановлено особу довірителя, не допитано його з приводу надання довіреності ОСОБА_2 та справжності його підпису на цьому дорученні, чи відповідає це доручення законодавству Республіки Польща.

Оскільки, нотаріус завіряє лише справжність підпису довірителя, то участь ОСОБА_2 при цьому є необов'язкова.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що уповноваженою на складання протоколу особою Львівської митниці при оформленні матеріалів про порушення митних правил та судом першої інстанції при прийнятті рішення не були дотримані вимоги закону про всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи. Належна перевірка матеріалів органом митниці проведена не була, що залишено поза увагою судом першої інстанції, а тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, є передчасним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів: законності та презумпції невинуватості.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, належним чином не встановлена, оскільки, відсутні переконливі докази цього.

Зокрема, суд проігнорував питання наявності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2

Так, виходячи із змісту адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, суб'єктивна сторона цього правопорушення, на що обґрунтовано вказується в апеляційній скарзі, характеризується наявністю в особи вини у формі прямого умислу.

При цьому, за змістом ст.10 КУпАП наявність умислу є необхідною у всіх випадках, коли особа притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що може бути зроблено тільки навмисно. Вина у формі прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності, передбаченні її шкідливих наслідків та бажанні їх або свідомого допускання настання цих наслідків.

З матеріалів справи вбачається, оскільки інше не доведено, що ОСОБА_2 користується вищезазначеним автомобілем на підставі довіреності, тобто з цього моменту він став причетний до такого, а яким чином ця довіреність виготовлялась та посвідчувалась, йому не могло бути відомо. Також не доведено, що він був обізнаний про те, що вказана довіреність підроблена, тому безпідставно стверджувати, що надаючи зазначені документи органам митниці з метою перемістити автомобіль через кордон, він був обізнаний, що документи, які він надає одержані незаконним шляхом, що свідчить про відсутність прямого умислу в його діях.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинене тільки з прямим умислом, наявність якого не тільки не доведена, а взагалі зазначене питання залишилось поза увагою як митних органів, так і суду, слід визнати, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

За таких обставин, з врахуванням підставності доводів апеляційної скарги, постанова судді Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2018 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - задоволити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України - скасувати, та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN: НОМЕР_2, 2000 року випуску, тип палива - дизель, об'єм двигуна 1997 см.куб, 72,0 кВт, з ключем запалення до нього, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил - повернути ОСОБА_2 без стягнення витрат за його зберігання.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області В.В.Ревер