Справа № 761/8562/18
Провадження № 3/761/2599/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Сидоров Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, українки, громадянки України, голови ГО «Інсайт», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за частиною 1 статті 185-1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

12.03.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 08.03.2017 серії НОМЕР_1, відповідно до якого 08 березня 2018 року по вул. Хрещатик, 36 в м. Києві, під час проведення акції учасниками ГО «Інсайт», останні тримали в руках плакат з зображенням оголеної жінки на тілі якої було зображено Малий державний герб України «Тризуб», чим організатор акції, ОСОБА_1 порушила порядок організації та проведення зборів.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за частиною 1 статті 185-1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, не визнала, пояснивши суду що 21.02.2018 року нею, від імені ГО «Інсайт», головою якої вона являється, було повідомлено Голову Київської міської адміністрації про проведення мирного зібрання у формі публічної акції - вуличної ходи до Міжнародного жіночого дня. У вказаному повідомленні було зазначено, що організаторами акції є ГО «Інсайт», Український жіночий фонд, Міжнародна благодійна організація «Ромський жіночий фонд «Чіріклі», Благодійна організація Всеукраїнська ліга «Легалайф», Благодійна організація «Позитивні жінки», громадська організація «Амнесті Інтернешнл Україна» та ініціативні групи громадян. З початку акції вона вела колону, постійно перебувала в її голові, в кінцевій точці акції, перебувала на імпровізованій сцені, обладнаній під КМДА, виступала з промовою та координувала спікером та спікерів, які виступали. Особисто вона плакат, який став приводом до складання адміністративного протоколу не бачила, так само і не бачила хто саме його тримав. Також зазначила, що стаття 185-1 КУпАП є банкетною та відсилає до законодавчого акту, що регулює порядок проведення зборів, мітингів, вуличних походів та демонстрацій, однак такого законодавчого акту в Україні на сьогодні не існує, а тому відповідно в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Допитаний у якості свідка інспектор ДОП 4-го ВП Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві старший лейтенант ОСОБА_2 пояснив суду, що він був присутній 8 березня на мітингу та бачив у руках його учасників плакат провокаційного змісту. Біля КМДА вказаний плакат побачили перехожі, зміст плакату їх образив і розпочалась конфліктна ситуація, яку було вирішено мирним шляхом. ОСОБА_1, як організатор мітингу повинна була бачити цей плакат, оскільки, хоча і безпосередньо не тримала його, однак виступала поряд із ним і повинна була передбачити, що зміст плакату можу образити пересічних громадян. Нормативний акт, яким передбачено порядок організації мітингу, який порушила, ОСОБА_1 ОСОБА_2 не зазначив.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 185-1 КУпАП передбачена відповідальність, за порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Відповідно до статті 22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 39 Конституції України, громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Процитовані вище положення закону свідчать, що обмеження, а значить і порядок проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій може бути встановлений виключно законом, однак на сьогодні відповідний закон у встановленому порядку не прийнятий.

Вказаний висновок також підтверджується і рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року.

Так, згідно з п. 67 вказаного рішення, хоча таке правопорушення як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося Кодексом України про адміністративні правопорушення, його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством. За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції.

Крім того, аналогічного висновку дійшов і Верховний суд України у постанові №5?49кс13 від 03.03.2014 року, відповідно до якої частина перша статті 185-1 КУпАП передбачає відповідальність за «порушення встановленого порядку організації проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». Ця норма не наводить (не дає) чіткого й однозначного визначення хто саме, який компетентний орган влади встановив чи має встановлювати порядок організації проведення означених заходів, і не називає вид нормативного акта, на підставі якого діє цей порядок. Однак застосування положень статті 39 Конституції України в системному зв'язку із положеннями статті 92 Основного Закону переконують у тому, що порядок організації проведення зборів має бути встановлений Верховною Радою України і виключно на підставі закону, оскільки саме законами України визначаються права та свободи людини і громадянина, зокрема й право на мирні збори, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Зважаючи на правовий висновок, зроблений Верховним судом України у постанові №5-49кс13 від 03.03.2014 року, відповідно до якого за наявності фактичних обставин (правової ситуації), подібних до справи щодо ОСОБА_3, застосування статті 185-1 КУпАП до особи, якій вона буде ставитися за провину, слід визнавати таким, що не буде ґрунтуватися на законі, суд приходить до висновку, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП не є таким, що ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 185-1 КУпАП.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що дана справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене саме частиною 1 статті 185?1 КУпАП, складеного стосовно ОСОБА_1, а тому у ході розгляду вказаної справи суд позбавлений права давати оцінку діям осіб, що тримали в руках плакат, зображення якого міститься у матеріалах справи, так само, як і позбавлений процесуальної можливості встановити наявність у їх діях ознак порушень норм національного законодавства.

Винесене у даній справі рішення не може вважатись доказом фактів та обставин, які можуть бути предметом провадження у справі про можливе притягнення вказаних осіб, до будь-якого виду юридичної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185-1, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185?1 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КупАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим може бути подана скарга до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Є.В. Сидоров