Справа № 409/1330/18
Провадження №3/409/219/18
П О С Т А Н О В А

"30" липня 2018 р. Білокуракинський районний суд Луганської області

Суддя Білокуракинського районного суду Луганської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Білокуракинського ВП ГУНПУ в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 07.06.2018 року об 11 годині 45 хвилин по вул. Підгірній смт. Білокуракине, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом саморобний мінітрактор (мотоблок) без номерних знаків, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з протоколом він не згоден, при ньому він не складався, свідків не було. Мотоблоком керував його друг ОСОБА_2, так як ОСОБА_1 був трохи випивший і сидів поряд зі ОСОБА_2 Вони їхали по вулиці села Луб'янка, коли їх зупинили працівники поліції, спитали, чий мотоблок, ОСОБА_1 відповів, що його. Працівники поліції сказали, що заберуть мотоблок, якщо ОСОБА_1 не скаже на камеру те, що вони просили. Також ОСОБА_1 з працівниками поліції їздив до нього додому за документами, паспорт сфотографували та відпустили додому повідомивши, що все буде гаразд. Копію протоколу надіслали пізніше поштою.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він є другом ОСОБА_1. Того дня він спиртні напої не вживав, ОСОБА_1 попросив, щоб він поїхав з ним на мотоблоці до с. Луб'янка Білокуракинського району Луганської області. За переїздом в с. Луб'янка їх зупинили працівники поліції, запитали чий мотоблок. Сказали ОСОБА_1 надати документи. Оскільки вони були у нього вдома, один з поліцейських повіз його додому за документами. Протоколу ніякого в їхній присутності не складалося, жодних свідків поряд не було.

Свідок ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом відправлення судової повістки за місцем його мешкання, яка отримана особисто 23.07.2018 року, про що свідчить підпис в повідомленні. Причини неявки суду не повідомив. Згідно його пояснень, які містяться у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 пояснив, що 07.06.2018 він був запрошений працівниками поліції в якості свідка, дія відбувалася по вул. Підгірній смт. Білокуракине. Також пояснив, що ОСОБА_1 в його присутності відмовився давати письмові пояснення та відмовився від підпису в протоколі.

Свідок ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом відправлення судової повістки за місцем його мешкання, яка отримана особисто 23.07.2018 року, про що свідчить підпис в повідомленні. Причини неявки суду не повідомив. Згідно його пояснень, які містяться у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 пояснив, що 07.06.2018 він був запрошений працівниками поліції в якості свідка, дія відбувалася по вул. Підгірній смт. Білокуракине. Також пояснив, що ОСОБА_1 в його присутності відмовився давати письмові пояснення та відмовився від підпису в протоколі.

Поліцейський взводу № 3 роти № 3 БПОП ОСОБА_5 в судове засідання не не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом відправлення супровідного листа на відділ поліції, який отримано 24.07.2018 року, працівник Семенікіна та поставлено підпис.

Судом ставиться під сумнів дійсність пояснень свідків, які маються в матеріалах справи. Як вбачається з адреси проживання, які зазначені в поясненнях, обидва свідка проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4, проте як описані події відбувалися в Білокуракинському районі Луганської області. Зазначені населенні пункти територіально не знаходяться поряд. ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 пояснили, що під час зупинки їх працівниками поліції жодних свідків не було, ніяких машин ніхто не зупиняв.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне. В протоколі зазначається місце вчинення адміністративного правопорушення. В протоколі серії БР № 096212 місцем вчинення зазначене смт. Білокуракине вул. Підгірна. Як вбачається з відеозапису, який прикладено до протоколу, мотоблок, який заснятий на відеозапису, рухався по селу Луб'янка Білокуракинського району Луганської області, що також підтвердили ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Зазначені пояснення вони давали ще до відтворення відеозапису в судовому засіданні, а тому у суду не виникає сумніву у правдивості свідчень ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об'єднаються у чотири групи (елементи): об'єкт адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб'єкт адміністративного правопорушення та суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов'язковими. Суб'єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб'єктивної сторони.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В ході розгляду адміністративного матеріалу встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутня об'єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від медичного огляду на встановлення стану сп'яніння.

Оскільки у діях ОСОБА_1 відсутня об'єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення, яка є необхідним його елементом, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження по справі про адміністративне правопорушення піддягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Керуючись ст.ст. 247 ч.1 п.1, 251, 256, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Луганської області.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_7