Справа № 462/6072/17 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/783/388/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області Галин В.П., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті грн.), з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 352 (триста п'ятдесят дві) гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

На цю постанову ОСОБА_2 28 березня 2018 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2018 року; направити матеріали справи щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ПЛЮС ДЕВЕЛОПМЕНТ» для вирішення питання про застосування заходів громадського впливу.

Вказує, що справа була розглянута без його участі з порушенням норм процесуального права. Про винесення рішення йому стало відомо випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень 23 березня 2018 року. Відтак, ОСОБА_2 вважає, що в нього була відсутня інформація щодо винесеної постанови, а тому він не міг скористатись правом на апеляційне оскарження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вимоги апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вважаю, що необхідно відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження і повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови, подається одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої постанови.

Таким чином, законодавець пов'язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику копії цієї постанови.

Крім того варто звернути увагу на той факт, що твердження апелянта щодо його неналежного повідомлення і розгляду справи без його участі спростовується матеріалами судової справи, зокрема повідомленнями про розгляд справи від 22.12.2017 року та від 05.01.2018 року (а.с. 6,7).

Також, з оскаржуваної постанови вбачається, що апелянт був присутній у судовому засіданні, яке відбулося 03 січня 2018 року, відтак був достовірно обізнаний про розгляд справи.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі одним з основоположних аспектів верховенства права принцип правової визначеності, зокрема дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, від 29 січня 2016 року).

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Таким чином, ті мотиви, що ОСОБА_2 наводить у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження є безпідставними і голослівними, і не є поважною причиною пропуску цього строку.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України - відмовити.

Апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області Галин В.П.