П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 17 липня 2017 року в 07 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Хюндаі», номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Київ - Одеса з ознаками алкогольного сп'яніння в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в присутності свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що копію судового рішення він отримав 28 листопада 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що 17 липня 2017 року був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння, проте стверджує, що не відмовлявся від проходження. Він зазначає, що інспектор поліції не пропонував йому пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу «Драгер».

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що пояснення свідків, які містяться в матеріалах провадження не можуть бути доказом його винуватості, оскільки ці свідки є співробітниками поліції, а тому не могли бути залучені як свідки.

Апелянт вважає, що огляд на визначення стану сп'яніння був здійснений з порушеннями вимог законодавства, оскільки ознаки начебто алкогольного сп'яніння визначалися самими поліцейськими, без залучення свідків. В той же час свідки не були очевидцями всіх подій, вони засвідчили тільки факт його відмови від проходження огляду.

Переглянувши справу та заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 08 вересня 2017 року судом за відсутності ОСОБА_2 ухвалене рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В матеріалів справи міститься розписка про отримання ОСОБА_2 копії постанови 28 листопада 2017 року.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу та заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних, токсичних речовин.

Порядок такого огляду визначений ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція).

Враховуючи те, що огляд на стан сп'яніння проводиться обов'язково в присутності двох свідків, то в разі відмови водія від проходження такого огляду, свідки повинні засвідчити це.

Відповідно до матеріалів справи, вона містить письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 2 - 3) про те, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як в медичній установі, так і за допомогою технічного приладу «Драгер».

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 заявив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та свідків, які начебто засвідчили його відмову, взагалі не були.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до апеляційної скарги ОСОБА_2 (а.с. 19), він вказує на те, що поліцейські самостійно написали пояснення свідків, потім відійшли, зупинили людей і дали їм підписати пояснення.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що на місці оформлення правопорушення він свідків не бачив.

Отже, доводи апелянта стосовно присутності свідків, які зафіксували його відмову від проходження огляду на стан сп'яніння є непослідовними, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом на підтвердження того, що порядок проходження огляду на стан сп'яніння був порушений.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є доказами у справі про адміністративне правопорушення і їх належність та допустимість під час апеляційного розгляду справи перевірена та сумнівів не викликає.

ОСОБА_2 стверджує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння на місці та звертає увагу апеляційного суду на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що йому поліцейські пропонували пройти такий огляд за допомогою технічного приладу.

Проте такі доводи спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що апеляційний суд вказав вище.

Непереконливими є доводи апелянта про те, що вказані свідки є працівниками поліції.

Відповідно до листа ГУ НП в Одеській області від 15 березня 2018 року, направленого на запит апеляційного суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серед діючих та звільнених працівників поліції не значаться.

За клопотанням ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції допитаний свідок ОСОБА_5, який під час апеляційного розгляду пояснив, що 17 липня 2017 року їхав автодорогою Київ - Одеса позаду автомобіля, яким керував ОСОБА_2 Бачив, як ОСОБА_2 зупинили працівники поліції, а тому також зупинився, вийшов з автомобіля, проте розмови поліцейських та ОСОБА_2 не чув. Свідок повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення в його присутності не складався.

Показання вказаного свідка не спростовують і не підтверджують доводи апелянта про порушення порядку проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки він безпосередньо не був присутнім під час відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку, також він не був присутнім під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Непереконливими є також доводи апелянта про те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписали заздалегідь виготовлені поліцейськими пояснення.

Письмові пояснення вказаних свідків містять їх особистий напис про те, що з їх слів пояснення записані вірно, їм прочитано.

Оскільки письмові пояснення складені уповноваженою службовою особою та своїм підписом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили достовірність написаного в них, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави вважати вказані докази недопустимим доказом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції дотримано вимог ст. 245 КУпАП стосовно своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на належних та допустимих доказах, а саме протоколі про адміністративне правопорушення, де ОСОБА_2 власноруч написано, що він «ввечері випив один стакан вина, на медичний огляд їхати відмовляюсь», письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили відмову апелянта від проходження огляду за допомогою технічного засобу та в медичній установі. Тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун