Номер справи 623/3513/18
Номер провадження 3/623/681/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонова Т.Д., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, захисника Савіна О.С., прокурора Козир М.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Чистоводівка Ізюмського р-ну Харківської області, працюючого депутатом Ізюмської районної ради Харківської області, раніше не судимого, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1,

за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП,

Права, передбачені ст. 268 КУпАП, правопорушнику роз'яснені, -

в с т а н о в и в :

до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Українинадійшли матеріали справи про адміністративні корупційні правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення №409, вбачається, що такий було складено 02.10.2018 року оперуповноваженим Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Тарасовим М.В.

У фабулі зазначеного протоколу вказано про те, що гр. ОСОБА_1, будучи відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією, 13.06.2018/ року приймаючи участь у ХХХІІ сесії Ізюмської районної ради Харківської області, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, не повідомив колегіальний орган Ізюмської районної ради Харківської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення питання про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки кад № НОМЕР_2», що передається в оренду гр. ОСОБА_1, тобто собі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ-01.01) (для обслуговування будівель сільськогосподарського призначення) на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області за межами населеного пункту» , чим порушив вимоги п.1-2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення №410, вбачається, що такий було складено 02.10.2018 року оперуповноваженим Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Тарасовим М.В.

У фабулі зазначеного протоколу вказано про те, що гр. ОСОБА_1, будучи відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією, 13.06.2018 року приймаючи участь у ХХХІІ сесії Ізюмської районної ради Харківської області, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме проголосував «за» під час вирішення питання про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки кад. № НОМЕР_2, що передається в оренду гр. ОСОБА_1, тобто собі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ-01.01) (для обслуговування будівель сільськогосподарського призначення) на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області за межами населеного пункту», чим порушив вимоги п.3-4 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

В судовому засіданні гр. ОСОБА_1 вину свою визнав частково, факт наявності у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення на ХХХІІ сесії Ізюмської районної ради Харківської області питання про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки кад № НОМЕР_2», що передається в оренду гр. ОСОБА_1, тобто йому, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ-01.01) (для обслуговування будівель сільськогосподарського призначення) на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області за межами населеного пункту» та факт вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів підтвердив, однак зауважив, що проголосував, повністю довіряючи голові Ізюмської районної державної адміністрації, яка, пояснюючи, що ОСОБА_1 не є посадовою особою, наполягала на його участі у голосуванні.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Савін О.С. в судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, у зв'язку із закінченням терміну накладення адміністративного стягнення.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, відповідальності за які передбачена ч. 1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки останній мав достатньо часу для того, щоб завчасно інформувати колегіальний орган Ізюмської районної ради Харківської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів та закрити провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Суддя, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП з огляду на таке.

ОСОБА_1 є депутатом Ізюмської районної ради Харківської області УІІ скликання, тобто в силу п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, що пов'язане з корупцією.

Відповідно до вимог п.1-2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи (суб'єкти відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Відповідно до вимог п.3-4 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи (суб'єкти відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією зобов'язані: 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається із даних послідовності дій, які вчинив ОСОБА_1, останній, в порушення вимог п.1-2 та п.3-4 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив колегіальний орган Ізюмської районної ради Харківської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів та 13.06.2018 вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів.

Поважних причин, які б свідчили про неможливість ОСОБА_1 уникнути своєчасного сповіщення колегіального органу Ізюмської районної ради Харківської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів в судовому засіданні встановлено не було.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що керівником Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Гальченком С. в ході моніторингу відкритих джерел інформації встановлено факт можливого вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, що передбачене ст.172-7 КУпАП у діях депутата Ізюмської районної ради Харківської області ОСОБА_1 та листом від 23.08.2018 року за №04-07-7570 вих. 18, направлено відповідні матеріали для проведення перевірки та вирішення питання щодо притягнення вказаної особи до передбаченої законом відповідальності направлені в.о. начальника Управління захисту економіки в Харківській області підполковнику поліції Рябець А.В.

Вказаний лист з додатками отримано Управлінням захисту економіки в Харківській області 27.08.2018 року, що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію вхідного документа.

Таким чином, ще в серпні 2018 року, зокрема починаючи з 27.08.2018 року, Управління захисту економіки в Харківській області було інформовано, про те, що ОСОБА_1 не повідомив колегіальний орган Ізюмської районної ради Харківської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а тому саме цю дату слід вважати датою виявлення адміністративного правопорушення.

Управління захисту економіки в Харківській області не було позбавлено можливості скласти відповідні протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, одразу після отримання відповідної інформації.

Згідно ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративні правопорушення, в даному випадку, передбачені ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мали місце правопорушення, за які особа притягається до відповідальності; чи містять діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ч.6 ст. 82 ЦПК України та ч.6 ст.78 КАС України щодо обов'язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї з засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов'язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначені вище правопорушення повинні розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов'язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на можливість визнання вини.

З урахуванням наведеного приходжу до висновку про необхідність визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зважаючи, що правопорушення вчинене ОСОБА_1 13.06.2018 року, інформація про вказане порушення отримана Управлінням захисту економіки в Харківській області 27.08.2018 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 02.10.2018 року, тобто більш ніж місяць потому, хоча перешкод зробити це раніше у посадових осіб Управлінням захисту економіки в Харківській не було, на момент розгляду справи минув строк накладення адміністративного стягнення, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 38, ч. 1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7, ст. 247 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв'язку із закінченнямстроку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Т.Д.Бєссонова