П О С Т А Н О В А

iменем України

3/330/162/2018

Справа № 330/510/18

"14" червня 2018 р. суддя Якимівського районного суду Запорізької області Нестеренко Т.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, який надійшов з Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2018 року до Якимівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 29.03.2018 року о 16-30 годин в смт. Кирилівка по вулиці Приморський бульвар, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння ( нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року матеріал відносно ОСОБА_1 був повернутий до Кирилівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області для належного оформлення, оскільки до протоколу не додано жодного документу що підтверджує особу правопорушника, окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додаються пояснення свідків, але суд не може вважати дані докази такими як допустимі, оскільки письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не містять відомостей, необхідних для вирішення справи, лише з позначкою, що від зазначених громадян отримані пояснення.

11.05.2018 року на адресу суду повернувся адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 після належного оформлення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він не визнає себе винним, так як не вживав спиртні напої в той день. Коли його зупинили працівники поліції, йому запропонували продути прилад «Драгер», але він у них чомусь не запрацював, тоді йому запропонували зазначити в протоколі, що він з ним ознайомлений, він так і зазначив, він і сам не зрозумів, що сталося, але свідків поруч жодних не було.

Суд, дослідивши матеріали справи критично ставиться до матеріалів, складених поліцейським Кирилівського ВП ГУНП в Запорізькій області та приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 019058 від 29.03.2018 року - 29.03.2018 року о 16-30 годин в смт. Кирилівка по вулиці Приморський бульвар, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння ( нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, водій відмовився.

Також в матеріалах адміністративної справи, до протоколу про адміністративне правопорушення після належного оформлення були долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3., які датовані 10.05.2018 року, хоча правопорушення сталося 29.03.2018 року. В даних поясненнях зазначено, що правопорушнику ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичне освідоцтво на стан алкогольного спяніння, але він відмовився від проходження. Також правопорушник відмовився від продуття в алкотест « Драгер 6810» тому в їх поясненнях не зазначений результат та висновок. Але, суд звертає увагу, що в попередніх поясненнях свідків зазначено, що таки водій ОСОБА_1 в їх присутності продув прилад « Драгер Алкотест 6810», але не зазначений результат, про що є підписи самих свідків в їх поясненнях. Дані пояснення суттєво відрізняються, отже, не зрозуміло, які саме пояснення потрібно приймати до уваги суду, що не дає можливості підтвердження чи спростування вищевказаних фактів. Також слід зазначити, що пояснення самого ОСОБА_1 відсутні, як і відсутні дані про те, що він відмовився їх надавати.

В даному протоколі прописаний прилад «Драгер Алкотест 6810», але іншого жодного підтвердження, щодо використання зазначеного приладу, відсутні, до матеріалів адміністративної справи не надані.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В ході судового розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не встановлено обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Підставою для такого висновку суду служать досліджені письмові матеріали справи, які спростовують вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Переконливих доказів того, що ОСОБА_1 29.03.2018 року о 16-30 годин в смт. Кирилівка по вулиці Приморський бульвар, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння ( нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, водій відмовився матеріали справи не містять, таких доказів не надано і інспектором поліції. За таких підстав суд приходить до висновку, що викладені в протоколі обставини того, що ОСОБА_4 керував автомобілем у стані алкогольного спянення, не знайшло в судовому засіданні свого підтвердження.

Таким чином, зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння в установленому порядку або проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного спяніння, та що останній відмовився в присутності свідків, враховуючи даний конституційний принцип, суд приходить до висновку, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані ні достовірними, ні допустимими доказами, оскільки фактично ґрунтуються виключно на обставинах викладених в протоколі працівником поліції та не відповідають дійсним обставинам справи, а тому не можуть бути прийняті судом як достовірні.

Відповідно до ст.8 Конституції України, "в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Коституції України є нормами прямої дії…".

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, враховуючи те, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та керуючисьст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, суд приходить до висновку, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247,254,256,280,283,285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у звязку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суддя: Т.В. Нестеренко