АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2049/2018 Головуючий у першій інстанції - Домарєв О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року про визнання винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови судді 25 лютого 2018 року приблизно о 01 год. 00 хв. ОСОБА_4 біля буд. № 1 по вул. Харченка в м. Києві керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запахалкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координаціїрухів. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_4, в порушення п. 2.5 ПДР України, відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року та закрити провадження у справі, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апелянт зазначає те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення ґрунтуються на невірній оцінці матеріалів справи, які зроблені поверхнево та поспішно, та судом було порушено вимоги закону, які регулюють порядок розгляду справи, не з'ясовані всі обставини, які підлягають встановленню по справі не допитано всіх свідків подій, не надана об'єктивна оцінка доказам, які надані суду.

Апелянт не погоджується з висновком, викладеним у постанові судді, про те, що не можна брати до уваги пояснення ОСОБА_4, його захисника та свідка ОСОБА_6

Разом з тим, апелянт вважає неправильним посилання у постанові судді на свідчення інспекторів поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки ці свідки, на думку апелянта, через затоноване скло в автомобілі не могли бачити, що відбувається у салоні автомобіля, та їх пояснення були суперечливими.

В апеляції вказується на неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що сторона захисту заявила клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, проте суд допитав лише свідка ОСОБА_6, а інші свідки допитані не були.

Окрім того, в судовому засіданні не були повністю досліджені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, не досліджувався факт повідомлення свідком ОСОБА_6 на відео, що саме він був за кермом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок, викладений у постанові судді про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (архів АА 00880, АА 00870).

Зокрема, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях підтвердили те, що у їх присутності ОСОБА_4, який мав явні ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння.

З матеріалів справи убачається, що сам ОСОБА_4 не заперечував наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, проте стверджував, що це не він керував автомобілем, а його знайомий ОСОБА_6

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 підтвердив пояснення ОСОБА_4 та стверджував, що це він перебував за кермом автомобіля перед його зупинкою працівниками поліції.

Проте суддя районного суду не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6, посилаючись на показання інспекторів патрульної поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_7

Так, свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 вказували на те, що автомобіль «Subaru» виїжджав від кафе без увімкнення габаритних вогнів та рухався назустріч патрульному автомобілю поліцейських. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_4, а його товариш знаходився поряд з ним на передньому пасажирському сидінні, але коли працівники поліції підійшли до автомобіля, то з переднього пасажирського сидіння вийшов товариш ОСОБА_4, а сам водій в цей час пересів на заднє пасажирське сидіння.

При цьому свідок ОСОБА_7 пояснив, що товариш ОСОБА_4, який вийшов з переднього пасажирського сидіння, не мав при собі водійського посвідчення. В подальшому в ході огляду автомобіля під водійським сидінням було виявлено посвідчення водія на ім'я ОСОБА_4

Не приймаючи до уваги показання свідка ОСОБА_6, суддя районного суду у постанові, окрім посилання на показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_7, зазначив, що свідок ОСОБА_6 не зміг пояснити суду, чому саме після зупинення автомобіля працівниками поліції він пересів з водійського місця на пасажирське сидіння, звідки згодом вийшов.

У постанові судді районного суду зазначено, що не заслуговує на увагу позиція захисника про неможливість працівниками поліції побачити водія в салоні тонованого автомобіля «Subaru», оскільки з відеозапису вбачається, що водійське місце добре оглядається, а лобове скло автомобіля не тоноване, й такий висновок відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляції захисника щодо неповноти судового розгляду, яка полягала у тому, що не були допитані свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_10 та не повністю оглянуті відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, не можуть бути взятими до уваги, з огляду на те, що обставини, на підтвердження яких захисник просив дослідити ці докази в судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечувались ОСОБА_4 (факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння та факт повідомлення свідком ОСОБА_6 про те, що це він був за кермом автомобіля «Subaru»).

Окрім того, суддя апеляційного суду зважає на те, що захисник, посилаючись в апеляції на неповноту судового розгляду, в судовому засіданні апеляційної інстанції не заявляв будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів, які не досліджувались або були неповно досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги про неповноту, необ'єктивність судового розгляду та необґрунтованість висновків, викладених у постанові судді районного суду, щодо доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а тому постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 слід залишити без змін.

Напідставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська