П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2018 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий,-

- за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

20.02.2018 року о 15 год. 15 хв. гр. ОСОБА_1 на КПП Ужгород 12 км+350 м на транспортному засобі «Mercedes-Benz», номерний знак «ВС4366ЕВ», надавав послуги з перевезення пасажирів (13 чоловік) маршрутом Турківський район-Чехія без одержання ліцензії, передбаченої ч. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП (далі - Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 підтвердив відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що таким чином заробляє собі на життя.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, - є Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон).

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону, субєкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, після внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, зокрема: Протокол про адміністративне правопорушення Серія ІІ № 0006444 від 20.02.2018; направлення на перевірку №014374 від 20.02.2018; фотоматеріали та інші докази - суд приходить до висновку, що гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП та, враховуючи положення ст. 33 КУпАП, а також мету призначення покарання та співмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, тобто принципу розумності призначення покарання, приходить до переконання про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 9, 40-1, 164, 245, 283, 284, 287-291 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 - визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 - судовий збір на користь держави у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Строк звернення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2