Справа № 748/2939/17 Головуючий у 1 інстанції Олещенко В. І.
Провадження № 33/795/86/2018
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючий лікарем ветеринарної медицини в Чернігівській міській державній лікарні ветеринарної медицини, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суд, 1 листопада 2017 року о 21 годині 30 хвилин в с. Киїнка по вул. Перемоги, 75, Чернігівського району, ОСОБА_1 керував автомобілем «KIA CARENS», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода), на вимогу працівників поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не повністю враховано всі його пояснення та доводи, зокрема, що його брат не мав права бути свідком, оскільки він викликав поліцію, тому був зацікавленою особою. Зазначає, що йому працівниками патрульної поліції не були роз'ясненні його права, не вручено копію протоколу, на відеозапису не зафіксовано, що йому пропонували пройти медогляд з використанням спеціальних технічних засобів та пройти медогляд у медичному закладі. Крім того, поліцейський ОСОБА_3 в судовому засіданні місцевого суду путався в поясненнях та зізнався, що дійсно приїхав на виклик, а не зупинив його, ОСОБА_1, на дорозі. Вважає, що суд не забезпечив явку свідків зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення і ухвалив рішення на припущеннях та без достатніх доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2 на підтримання поданої апеляційної скарги, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі, яких у визначеному законом порядку, встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, вона підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 30 березня 2017 року серія БР № 012529, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій особою правопорушником, і є одним з джерел доказів, відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Факт відмови від проходження ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп'яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які вказали, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 підтвердила обставини, викладені в її письмових поясненнях наявних в матеріалах справи щодо відмови ОСОБА_1 1 листопада 2017 року в її присутності від проходження огляду на стан сп'яніння.

Пояснення допитаної в ході апеляційного розгляду свідка ОСОБА_5, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вона не являється безпосереднім свідком обставин, які є предметом даного судового розгляду, також, її пояснення містять лише інформацію отриману з чужих слів.

Як вірно зазначено місцевим судом, з чим погоджується і апеляційний суд, доводи апеляційної скарги щодо упередженості свідка ОСОБА_6 спростовуються тим, що останній своїм підписом у протоколі та у своїх поясненнях до нього підтвердив обставини, котрі стверджуються низкою інших доказів, а тому у суду немає підстав вбачати упередженість даного свідка.

Апеляційним судом, як і судом першої інстанції були здійснені необхідні заходи, передбачені діючим законодавством, щодо виклику та допиту свідка ОСОБА_6, однак за викликом до суду для дачі свідчень він не з'явився.

З переглянутого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозапису наданого поліцейськими, отриманого під час виконання ним службових обов'язків, вбачається, що ОСОБА_1 виїхав з двору та зупинився біля паркану. Працівник поліції, підійшовши, запропонував пройти огляд на стан сп'яніння, на що останній відмовився.

Даним доказам суд надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння за наявності підозри знаходження особи в такому стані.

Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження, оскільки проходження до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов'язкове проходження огляду особою, щодо якої порушується таке питання.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під керуванням транспортним засобом розуміють виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом, або шляхом буксирування. Відповідно і час, протягом якого особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, значення не має.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за фактом відмови останнього від проходження медичного огляду на стан наркотичного чи іншого сп'яніння під час керування транспортним засобом.

Таким чином, склад правопорушення в його діях є закінченим вже з моменту відмови від проходження медичного обстеження.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП у зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута у відсутності ОСОБА_1, при цьому ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши справу за даних обставин, суддя допустив порушення, гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_1 що є порушенням вимог закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право правопорушника бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи та мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів, апеляційним судом було вжито всіх можливих засобів для допиту свідків у справі. Крім того, слід зазначити, що на момент ухвалення оскаржуваної постанови місцевим судом було вже проведено декілька судових засідань, ОСОБА_1 було допитано в судовому засіданні та досліджено всі можливі докази.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності на місці події свідків, оскільки вони не знайшли свого фактичного підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Щодо наданих доповнень ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду щодо можливої фальсифікації відеозапису наданого працівниками поліції, то апеляційний суд не може взяти їх до уваги з огляду на те, що дані обставини можуть бути встановлені лише в ході експертного дослідження.

Також не вбачає суд апеляційної інстанції і підстав вважати дії ОСОБА_7 стосовно того, що він не відмовлявся від проходження огляду за допомогою технічного приладу, а відмовився проходити в медичному закладі, у зв'язку з тим, що дуже поспішав, такими, що свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно наявних даних, складання протоколу відносно ОСОБА_1 зайняло досить тривалий час, тому його твердження, що він дуже поспішав та не мав часу для проходження медичного огляду в закладі охорони здоров'я, не відповідає дійсності.

Зважаючи на сукупність доказів, апеляційний суд ставиться критично до твердження водія ОСОБА_1 про те, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп'яніння на місці, як до твердження, наданого з метою ухилення від адміністративної відповідальності.

Не виключає адміністративної відповідальності і той факт , що пояснення свідків факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду є схожими.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить достатніх підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, для скасування справи про адміністративне правопорушення та закриття провадження по ній.

Стягнення за адміністративні правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 КУпАП. При цьому суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та обґрунтовано призначив адміністративне стягнення з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Оседач