Справа № 127/1949/18
Провадження № 3/127/702/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вишар І.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, ІПН НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, 20.01.2018 року, о 00 год. 22 хв., в м. Вінниці по вул. М.Ващука, 13А, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом марки "Reno Kengoo", д.н.з. НОМЕР_2, з ознаками алкогольного спяніння (поведінка, яка не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В судові засідання призначені на 22.02.2018 року та 05.03.2018 року правопорушник не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Про час, день та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням конверту, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а тому суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи:

п. 2.5. Правил дорожнього руху, згідно якого водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин;

п. 4 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 130 КУпАП, тобто відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння, вчинена протягом року повторно.

Вина правопорушника доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 123893 від 20.01.2018 року, письмовими поясненнями свідків, протоколом про адміністративне затримання, довідкою поліції та рапортом поліцейського.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_1 є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, обставин що помякшують чи обтяжують відповідальність правопорушника судом не встановлено, вказаним правопорушенням не заподіяно майнової шкоди.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, повторно протягом року вчинила грубе, суспільно-небезпечне порушення правил дорожнього руху, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражала на небезпеку інших учасників дорожнього руху, легковажно дозволила собі керувати транспортом з ознаками алкогольного спяніння та відмовилась від проходження огляду, що свідчить про свідоме грубе порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобіганню вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Враховую вищевикладене, керуючись ст. 33, ч. 2 ст. 130, 280 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу розміром 1 200 (тисячу двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352,40 грн. на користь держави.

На постанову суду може бути подана апеляція протягом 10-ти діб з моменту її винесення.

Суддя