ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/4829/18 Суддя 1-ї інстанції: Теслікова І.І.
Провадження № 33/818/66/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката Аскреткова Артема Вячеславовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Аскреткова А.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 13.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 151850 від 23.06.2018 року було встановлено, що ОСОБА_2 23.06.2018 року о 21:30 на трасі М-03 «Харків-Київ-Довжанківський»; 471 км. керував автомобілем ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому порядку було проведено із застосуванням приладу Драгер Алкотест 6820 в присутності двох свідків. Результат огляду 1.52 проміле. Зроблено висновок, що ОСОБА_2 порушим вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, захисник Аскретков А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 13.09.2018 року скасувати, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважає, що один зі свідків надавав пояснення на камеру, які різняться з тими, що викладені письмово.

Також вказує, що після проведення огляду за допомогою технічного засобу, ОСОБА_2 був не згоден з отриманим результатом та просив надати відповідні документи на пристрій, на що отримав відмову, після чого наполягав на проведенні огляду у медичному закладі, на що йому було також відмовлено.

Вважає, що судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 33 КУпАП, та застосовані положення Наказу МВД України № 400/66 от 09.09.2009 року, які втратили силу 09.11.2015 року.

Заслухавши пояснення захисника Аскреткова А.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, як зі згоди ОСОБА_2, в присутності двох свідків, було проведено його огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу Драгер, за результатами якого встановлено вміст алкоголю у видихуваному повітрі 1,52 проміле. Після чого останній погодився з встановленим результатом, та зазначав що не оспорює його.

Про згоду ОСОБА_2 з результатами огляду свідчить також його особистий підпис в акті огляду водія (а.с. 3).

Такі обставини свідчать про невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, які повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) встановлено, що водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Доводи щодо невідповідності усних пояснень свідка під час огляду ОСОБА_2, які на думку апелянта не відповідали письмовим поясненням, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки вони спростовуються оглянутим відеозаписом, де свідок повідомив працівнику поліції, що він не знає який запах з порожнини рота у ОСОБА_2 проте засвідчує результат 1.52 проміле, що відповідає письмовим поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП та під час розгляду справи було взято до уваги особу ОСОБА_2, відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих обставин.

Інші доводи апелянта самі по собі не спростовують правильність прийнятого рішення виходячи з наведеного вище.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 151850 від 23.06.2018 року, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу, відповідною чековою роздруківкою результату огляду за допомогою технічного засобу, який склав 1.52 проміле, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Цим доказам на думку апеляційного суду суддею суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Аскреткова Артема Вячеславовича залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик