А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07.02.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С. з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2018 року.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, приватного підприємця ( перукар) , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона 27.10.2017 близько 12 год. 00 хв. вчинила сімейну сварку у АДРЕСА_1 , відносно своєї доньки ОСОБА_2, а саме вчиняла умисні дії психологічного характеру , тобто ображала нецензурною лайкою свою доньку гр. ОСОБА_2 у присутності її малолітніх дітей, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 255445 від 27.10.2017 року та іншими матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Апелянтка категорично заперечує факт вчинення нею правопорушення, вважає, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, натомість суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини та дав невірну оцінку наявним в справі доказам, що стало наслідком винесення необґрунтованої та незаконної постанови. Також, на думку апелянтки, протокол щодо неї складений з грубим порушенням вимог закону та базується виключно на поясненнях зацікавленої сторони - її доньки потерпілої ОСОБА_2 Просить врахувати, що при розгляді справи суд допустив грубі процесуальні порушення, оскільки не роз'яснив їй права, не оголошував склад суду, не досліджував та не перевіряв наявні в справі докази, а сам розгляд тривав декілька хвилин, після якого не було проголошено навіть резолютивної частини постанови. Вважає, що для об'єктивного розгляду справи, суд мав забезпечити їй можливість викликати для допиту в судове засідання свідків та потерпілу, які б підтвердили або спростували обставини події, за наслідками якої неправомірно та безпідставно було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо неї.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційнйи суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП настає, якщо ці опорушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, вимог ст. 280 КУпАП не дотримав, оцінку доказам, які були зібрані органом в порядку ст. 251 КУпАП дав невірну, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не грунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, що призвело до постановлення необгрунтованої постанови, яка підлягає скасуванню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Згідно ст. 1 Закону України "Про попередження насильства в сім'ї" № 2789-ІІІ від 15.11.2001 року, діючого на час складання протоколу, психологічне насильство в сім'ї - насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю. Члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

З протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього пояснень ОСОБА_1 та її повнолітньої дочки ОСОБА_2, не убачається, що ОСОБА_1 вчинила таке насильство у сім`ї, яке б підпадало під вищенаведені критерії. При цьому, у протоколі суть правопорушення відповідно до диспозиції статті не зазначена, як і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Із пояснень апелянтки ОСОБА_1, квартира, у якій проживає її донька із трьома неповнолітніми дітьми та її співмешканцем, була отримана нею, в наступному приватизована і співвласниками якої стали вона, її чоловік та дві дочки. У квартирі наразі проживає дочка ОСОБА_2 із сім`єю, всі інші, хоча і зареєстровані, але проживають за різними адресами. Оскільки усі договори щодо користування комунальних послуг та їх оплату, оформлені на неї, в той день вона , у зв`язку із телефонним дзвінком своєї внучки, прийшла з метою з`ясувати погашення дочкою боргу за газ, який виник за 15 -ть місяців, що стало причиною неприязні з боку дочки до неї, остання її виштовхувала з квартири, а коли це побачила внучка і зробила зауваження, дочка зі злості викликала працівників поліції.

Таким чином, з установлених у судовому засіданні обставин не вбачається, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Не має таких відомостей і у справі про адміністративне правопорушення. Окрім протоколу, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, до нього додано лише пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з яких не можна дійти висновку про вчинення правопорушення саме в контексті Закону України "Про попередження насильства в сім'ї" та ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, суд, напротивагу тому, що ОСОБА_1 вини своєї не визнала, що зазначені матеріали не містять достатньо доказів про вчинене правопорушення та доведеність вини особи, всупереч цьому, визнав ОСОБА_3 винною, при цьому у постанові не обгрунтував якими саме доказами її вина доведена та не виклав висновків про юридичну та правову кваліфікацію її дій.

З урахуванням встановлених в апеляційному суді обставин, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, з-за відсутності вини та доказів його вчинення, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню як необгрунтована, а провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294, п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2018 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя :