Справа № 404/121/18
Номер провадження 3/404/247/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2018 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, розглянувши матеріали справи стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, українця, громадянина України, працюючого фізичною особою - підприємцем, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 21.12.2017 року ОСОБА_1, будучи фізичною особою - підприємцем, порушив п.46.1 ст.46, п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, а саме: не подав звіту та не відобразив суми нарахованих (виплачених) доходів фізичним особам підприємцям за І-ІІІ квартал 2014 року, та подав з недостовірними відомостями податкову звітність за І-ІІ квартал 2016 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-4 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши протокол у справі про адміністративне правопорушення та докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП, не доведена належними та достатніми доказами, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.163-4 КУпАП визначено відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

Таким чином, при кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-4 КУпАП необхідно було навести одне або декілька положень вказаної частини статті, які були порушені, чого при складанні протоколу зроблено не було, що фактично вказує про ненадання належної юридичної оцінки фактичним діям особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чого позбавлений самостійно зробити суд без висунення відповідних звинувачень під час розгляду справи.

Протокол не містить жодних відомостей з приводу того коли та які саме недостовірні відомості внесені ОСОБА_1 до податкової звітності за І-ІІ квартал 2016 року, а також «форму» звітності. Також, в протоколі не вказано будь-які конкретні відомості щодо фізичних осіб (їх анкетні данні тощо), стосовно яких не показано суми нарахованих доходів, та про які саме виплати йде мова (їх розмір та характер), який саме за «формою» звіт не подано. Усі вказані ознаки є істотними для розгляду вказаної справи, підлягають доведенню та становлять обєктивну сторону адміністративного правопорушення.

Більше того, фактично сам протокол містить твердження щодо порушень, які сформульовано загальними фразами та не містить конкретних обставин їх вчинення. Крім того, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 року, при не поданні звіту та не відображенні сум нарахованих (виплачених) доходів фізичним особам підприємцям за І-ІІІ квартал 2014 року, тобто порушення Порядку, який станом на 2014 рік був ще не затверджений. При цьому згідно з вказаним наказом він набирає чинності з 01.04.2015 року та Податковий розрахунок за формою «1ДФ» перший раз подається за І квартал 2015 року.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У справі «Малофєєв проти Росії» (пункти 111-120 рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП. При цьому долучені до справи докази: протокол (а.с.1) та акти (а.с.2-9) не спростовують викладеного.

Оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі про адміністративне правопорушення, або відшукувати докази на користь обвинувачення, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 163-4 ч.1, 247 п.1, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2