АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/927/18 Справа № 200/8648/18 Головуючий у 1 й інстанції - Карягіна Н. О. Доповідач - Джерелейко О.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову Бабушкінкого районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2018 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка працює першим заступником директора Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради", проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаної винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, за результатами проведеної перевірки Регіональним представництвом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було встановлено, що 02 квітня 2018 року потерпілі звернулися до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» з інформаційним запитом, в якому просили надати інформацію та копії документів, розпорядниками яких є заклад, а саме: акт, розпорядження або інший документ, яким передбачено порядок ознайомлення з усіма документами; інформацію, за яким розпорядженням і за яким номером було видане зі складу закладу для кабінету практичного психолога необхідні засоби; до якого часу адміністрація закладу буде блокувати роботу практичного психолога; копію діючого положення про атестаційну комісію закладу, список членів зазначеної комісії. У відповіді від 04 квітня 2018 року заклад відмовив потерпілим у наданні запитуваної інформації, у зв'язку з тим, що заклад не є суб'єктом Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію. Крім того, забезпечення доступу до інформації гарантується п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме надання інформації за запитами на інформацію, а також п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію. Згідно ч.2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднивати, надавати за запитами інформацію, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють. зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» є комунальним закладом, що заснований Дніпропетровською обласною радою і таким чином може бути розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів інформації. що становить суспільний інтерес та інформації. пов'язаної виконання їхніх обов'язків.

Таким чином своїми діями перший заступник директора комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж директор ОСОБА_2 неправомірно відмовила у наданні інформації, чим скоїла правопорушення, передбачене ч.2 ст. 212-3 КУпАП.

Постановою Бабушкінкого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень та стягнуто з останньої на користь держави судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк для її оскарження, а постанову скасувати як незаконну і прийняту з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права вимог чинного законодавства, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у адміністративній справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Посилається на те, що повний текст зазначеної постанови вона не отримувала та їй вона не направлялась судом у строки визначені ч. 1 ст. 285 КУпАІ І, однак з метою дотримання строків на оскарження постанови вона направила до суду першої інстанції апеляційну скаргу 03 липня 2018 року кур'єрською службою доставки, про що свідчить копія накладної за № 204640, але постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2018 року суд не звернув на це уваги та повернув апеляційну скаргу, посилаючись на пропуск нею строку на подання апеляційної скарги, оскільки клопотання про поновлення строку відсутнє.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке доручення від Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини на складання протоколу провідним спеціалістом відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини Крупій О.В. щодо неї, що вказує на складання протоколу особою, яка не мала на це повноважень.

Вважає, що суд першої інстанції уваги не звернув, що протокол про адміністративне правопорушення від 15 травня 2018 року щодо неї засвідчений лише підписом особи, яка його склала, без додавання документів, що підтверджують її повноваження, без прикладання відповідної печатки, без зазначення номера протоколу.

Також в протоколі та в постанові суду зазначено про неправомірну відмову в наданні інформації на запит, але не конкретизовано, які саме положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» порушено нею, враховуючи, що об'єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачає відповідальність саме за порушення вимог вказаного Закону, та не містять дані про те, що інформація, про надання якої порушувалось питання у запиті, є публічною інформацією у розумінні ст. 1 цього Закону, та не належить до публічної інформації з обмеженим доступом, а також відсутні дані про те, що вона у розумінні ст. 13 цього ж Закону є розпорядником публічної інформації, та які із передбачених ст. 14 вказаного Закону обов'язків нею порушено.

Крім того,ні особа, яка склала протокол, ні суд першої інстанції не перевірили, яка саме посадова особа чи структурний підрозділ навчального закладу на момент надання відповіді запитувачу повинні безпосередньо були опрацьовувати запит на інформацію та вести відповідний контроль і не з'ясували, у зв'язку з чим, запитувачу надано саме таку відповідь.

Відтак, не з'ясовано належним чином та не доведено наявність в її діях суб'єктивної сторони (винності) в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні.

Більш того, судом першої інстанції належним чином не прийнято до уваги, що запитувана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» носить характер внутрішньо-організаційної інформації, а тому не є публічною та не підлягає оприлюдненню і наданню для ознайомлення за запитами в розумінні цього Закону.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала клопотання в якому просила розглянути її апеляційну скаргу без її участі та задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Вимоги апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження у зв'язку з поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягають задоволенню, оскільки апеляційну скаргу першочергово було подано 03 липня 2018 року, що підтверджується наданими матеріалами справи, тобто з дотриманням 10-тиденного строку на її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", зокрема, неправомірну відмову в наданні інформації.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, щодо ОСОБА_2 були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП є законними та відповідають фактичними обставинам справи.

Вина ОСОБА_2 була підтверджена дослідженими письмовими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 15 травня 2018 року; інформаційним запитом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про надання інформації та копій документів, розпорядниками яких є Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради»; заявою потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25 квітня 2018 року про порушення посадовими особами вищевказаного закладу їхнього права на доступ до публічної інформації; наказом № 59 від 25 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 переведена на посаду першого заступника директора зазначеного закладу з правом підпису документів з 25 липня 2016 року; наказом № 59/1-К від 25 липня 2016 року щодо виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якого ОСОБА_2 уповноважена надавати відповіді на запити щодо публічної інформації, в частині стосовно виконання делегованих обов»язків від суб»єкта владних повноважень.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї провідним спеціалістом відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Крупій О.В., повноваження якої підтверджуються наказом про призначення її на посаду та посадовою інструкцією, відповідно до п.3.6 якої вона має право складати та підписувати протоколи про адміністративні правопорушення за порушення Законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації», яка затверджена керівником Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Тому повноваження Крупій О.В. на складання протоколу підтверджені належним чином, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, які полягають у тому, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки вона не здійснювала порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки запитувана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інфоррмації» носить характер внутрішньо-організаційної інформації, а тому не є публічною та не піддягає оприлюдненню і наданню для ознайомлення за запитами в розумінні цього Закону, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілій цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Крім того, також особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб»єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг,- стосовно інформації, пов»язаної з виконанням їхніх обов»язків (пункт 3 частини першої статті 13 Закону).

Також до розпорядників інформації, зобов»язаних оприлюднювати, надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб»єкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідну інформацію) (п.4 ч.2 ст.13 Закону).

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду, вважає, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» є комунальним закладом, що заснований Дніпропетровською обласною радою, тому вказаний заклад може бути розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, інформації, що становить суспільний інтерес та інформації, пов»язаної із виконанням їхніх обов»язків відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» і перший заступник директора ОСОБА_2 мала при вирішенні питання щодо доступу до такої інформації керуватись вимогами вказаного Закону.

Тому, доступ до інформації щодо володіння, користування та розпорядження державним підприємством комунальним майном, зокрема, до інформації про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг (продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно не може бути обмежено відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до такої інформації може бути обмежено лише якщо це може завдати шкоди інтересам національної небезпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Із звернення потерпілих слідує, що запитувана інформація є публічною, оскільки стосується інформації щодо використання майна комунального закладу, та документів, що стосуються діяльності закладу, та зазначена інформація не є конфіденційною і доступ до неї не може бути обмежений, оскільки відсутні для цього підстави згідно із ч.2 ст.6 Закону, та відсутні підстави для відмови у наданні інформації, що визначені ст. 22 Закону, тому запитувана інформація повинна надаватись закладом в порядку, передбаченому Законом, а те, що комунальний заклад є її розпорядником, ним не заперечується.

Пунктом 6 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію, на що є посилання як у протоколі, так і постанові суду, та що не виконано ОСОБА_2

Враховуючи те, що ОСОБА_2 наказом № 59/1-К від 25 липня 2016 року щодо виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» уповноважена надавати відповіді на запити щодо публічної інформації, в частині стосовно виконання делегованих обов»язків від суб»єкта владних повноважень, тому саме нею було допущено встановлене порушення.

Доводи ОСОБА_2 щодо неправильно зазначеної назви закладу в наказі не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 поставила свій підпис про ознайомлення з наказом та надавши відмову потерпілим, фактично виконувала свої повноваження, зазначивши про це у наданій відмові.

Тому твердження ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не надав об'єктивної оцінки наданим нею поясненням, не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи, так як, не перевірив, чи відноситься запитувана інформація до публічної, та чи підлягає вона оприлюдненню і наданню для ознайомлення за запитами в розумінні цього Закону, не є обгрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу того, що суд першої інстанції не мав повноважень для вирішення питання про наявність чи відсутність складу правопорушення та доведеність або недоведеність її вини, оскільки протокол щодо неї складено без прикладання відповідної печатки, без зазначення номера протоколу, то вони є безпідставними, оскільки не передбачені ст.255 КУпАП.

Вказана відмова по суті є неправомірною, оскільки запитувана інформація не містить конфіденційності, та виходячи з характеру запитуваної інформації, є публічною, а не внутрішньо-організаційною, а тому не було таких підстав, які б унеможливлювали її отримання заявниками.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, строк для подання апеляційної скарги на постанову Бабушкінкого районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову Бабушкінкого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінкого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.Є. Джерелейко