АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Справа № 619/1431/18 Головуючий суддя І інстанції Якименко Л. О.
Провадження № 33/790/530/18 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В. за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 02.05.2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Суддею встановлено, що 08 квітня 2018 року о 17 год. 20 хв. ОСОБА_1 в смт. Солоницівка по вул. Будьоного, 13 а/1 Дергачівського району Харківської області, керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та очей, шатка хода. Від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох понятих. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.5, 2.9 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 02.05.2018 року у справі № 619/1431/18 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та постановити нову, якою закрити провадження по справі у звязку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення передбачені ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 02.05.2018 року, посилаючись на те, що про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 14.05.2018 року, під час її отримання у поштовому відділенні за місцем проживання.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню. Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав.

Крім того в адміністративних матеріалах відсутні будь-які судові повідомлення та повістки про виклик ОСОБА_1 до суду.

Незважаючи на зазначене суд розглянув справу та виніс судову постанову без участі ОСОБА_1.

Таким чином судом першої інстанції було не дотримано вимоги п.3 ст.278 КУпАП.

За таких обставин ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливост іособисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вмінюється порушення вимог ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, між іншим, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Проте, судом першої інстанції зазначені вимоги не дотримані та залишена поза увагою невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП в частині викладення суті адміністративного правопорушення.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним суд першої інстанції зазначив, що він своїми діями порушив п. 2.9 та п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) ОСОБА_1 вмінюється одночасно порушення п.п. 2.9 та 2.5 Правил дорожнього руху України.

Ці вимоги судом першої інстанції залишені поза увагою.

Судом першої інстанції зазначено, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в етапі такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак судом першої інстанції допущено протиріччя та взаємовиключні висновки.

Диспозиція ст.130 КУпАП вказує, що особа несе відповідальність або за саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в етапі такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення за відмову від огляду на стан алкогольного спяніння та за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння - окремі.

У розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи по суті є неможливим. З цих же підстав в стадії апеляційного розгляду не можуть бути перевірені доводи апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Цей факт викликає і сумніви щодо додержання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння.

Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є передчасним.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 017903 ОСОБА_1 вмінено порушення п. 2.9 ПДР України.

Однак, сам пункт 2.9 ПДР України має підпункти, а який саме підпункт пункту 2.9 ПДР України порушив ОСОБА_1 працівником поліції не зазначено.

Отже при розгляді справи судом першої інстанції допущена неповнота та однобічність.

Між тим, згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини мали тлумачитись на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Враховуючи викладене, постанова судді суду першої інстанції від 02 травня 2018 року підлягає безумовному скасуванню.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Строки передбачені ст.38 КУпАП на час апеляційного розгляду не сплили, однак апеляційна інстанція також позбавлена процесуальної можливості при розгляді апеляційної скарги усунути виявлені недоліки, а тому вважає за необхідне повернути матеріали щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП для належного оформлення та доопрацювання, скасувавши судову постанову щодо визнання винним ОСОБА_1, як винесену передчасно.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 02.05.2018 року щодо притягненя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення направити до Дергачівського відділу поліції ГУНП в Харківській області для усунення недоліків та приведення до відповідності з чинним законодавством України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2