Справа № 308/2792/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
20.06.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДФС України ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_2,
постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2018 року
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка с. Тийглаш, вул. Сент Іштвана, 102, Ужгородського району Закарпатської області, гр. України,
визнана винною у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення й на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосереднього предмета порушення митних правил, що складає 4685,31 гривень, із конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил шкарпеток в асортименті, різних торгівельних марок, країна виробництва Туреччина.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.
Згідно постанови, 23 вересня 2017 року о 19 год. 42 хв. у зону митного контролю на ділянку Вїзд митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав мікроавтобус марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, р.н.з. України ВС7508ЕМ, під керуванням гр. України ОСОБА_3, у якому в якості пасажира слідувала гр. України ОСОБА_2, яка прямувала у приватних справах з Угорщини в Україну. Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_2 обрала порядок проходження митного контролю по смузі руху зелений коридор. Під час проведення усного опитування гр. України ОСОБА_2 заперечила наявність товарів в обсягах, що підлягають декларуванню та оподаткуванню, а також товарів, заборонених або обмежених до ввезення на митну територію України, і зазначила, що переміщує через митний кордон України товари для власного використання, а саме: шкарпетки в асортименті, різних торгівельних марок, країна виробництва Туреччина, в загальній кількості 50 кг., у підтвердження чого надала транспортний лист № SE3457153 від 23.09.2017, виписаний на її імя, на загальну суму 150 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 23.09.17 складає 4685,31гривень. У результаті митного контролю встановлено, що гр. ОСОБА_2 переміщується товар, заявлений при усному опитуванні, та вказаний у транспортному листі № SE3457153 від 23.09.2017, у звязку із чим, товар був пропущений на митну територію України. Під час здійснення митних формальностей виникла підозра щодо достовірності та автентичності поданого до митного контролю транспортного листа (рахунку) № SE3457153 від 23.09.2017. У ході проведення перевірки Закарпатською митницею ДФС направлений запит від 27.09.17 № 139/36/07-70-20 на адресу Захоньського Прикордонного Відділення Митної та ОСОБА_4 Саболч-Сатмар-Берегської області Податкової та Митної Адміністрації Угорської Республіки. 07.02.18 Закарпатською митницею ДФС отримана офіційна відповідь від митного департаменту центрального Управління Національної Податкової та Митної Адміністрації відповідно до якої, реєстрація підприємства «Dillema Kft» (1143 Budapest, Francia u.41, magasfoldszint 1) з реєстру діючих фірм анульована компетентним судом 12 травня 2014 року, в звязку з чим, зважаючи на те, що на дату видання транспортних листів 23.09.2017, субєкт господарювання не існував, автентичність листів не підтверджено. Таким чином, гр. України ОСОБА_2 перемістила товари через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товару підробленого документу - транспортного листа № SE3457153 від 23.09.2017, і її дії мають ознаки передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що суд не повно зясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а протокол щодо неї складено без додержання вимог передбачених ст. 256 КУпАП і викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. При цьому, вказує на те, що суд не повідомив її про час та місце розгляду справи, чим позбавив її права на доступ до правосуддя, і порушив вимоги передбачені ст. ст. 55, 64 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 245, 268, 277-2, 280 КУпАП та ст. ст. 486, 526 МК України. Крім того, посилається на те, що лист № SE 3457128 від 23.09.2017, на підставі якого суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у її діях складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення, свідчить виключно про належність їй товару (на праві приватної власності, не повязаної з підприємницькою діяльністю), який вона супроводжувала в транспортному засобі, що переміщував групу осіб через митний кордон України, і за своїм змістом не свідчить про наявність у неї прямого умислу на надання митному органу завідомо недостовірних даних, у звязку із чим, не може утворювати подію та склад адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину. Також стверджує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки протоколу про порушення митних правил, який складений без її участі та позбавив її можливості надати обґрунтовані заперечення щодо обставин його складання та викладених у ньому подій. Крім того, вважає, що наявність у неї листа № SE 3457128 від 23.09.2017 не свідчить про умисне надання митним органам відомостей, які не відповідають дійсності, оскільки відповідно до діючих митних правил надання транспортних листів для проведення митного оформлення не є обовязковим та їх наявність не перевіряється. При цьому, вказує на те, що, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 03.06.2005 № 8 «Про судову практику в справах про контрабанду та порушення митних правил» (п. 6), суд першої інстанції не зясував чи є лист № SE 3457128 від 23.09.2017, відповідно до законодавства України, документом, без якого неможливо одержати дозвіл митного органу на переміщення товарів через митний кордон України, враховуючим вимоги ст. 374 МК України, обравши проходження (проїзд) по «зеленому коридору» та будучи звільненою від подання письмової митної декларації. Зазначає, що в описовій частині оскаржуваної постанови відсутні будь-які посилання на докази, які свідчать про посягання з її боку на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, установлений порядок управління, за які законом передбачено адміністративну відповідальність. Разом із тим, посилається на те, що суд безпідставно не застосував щодо неї вимоги передбачені ст. 522 МК України та помилково визначив, що адміністративне правопорушення, яке ставиться їй у провину, є триваючим, оскільки саме 23.09.2017 під час здійснення митних формальностей у митного органу виникла підозра щодо достовірності та автентичності поданого нею до митного контролю транспортного листа (рахунку), що свідчить про те, що саме із цього часу митним органом почали вчинятись дії, спрямовані на зясування відповідної обставини та почався відлік часу щодо порушення нею митних правил, а з її боку будь-яких втручань, перешкоджань чи зміни обставин щодо перетину кордону 23.09.2017 не відбувалось. Також вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що накладення на неї адміністративного стягнення у виді конфіскації на користь держави безпосередніх предметів порушення митних правил є неможливим, оскільки на даний час не може бути виконане, що у свою чергу також свідчить про те, що судом не були всебічно, повно та обєктивно зясовані обставини справи та не прийнято рішення відповідно до вимог закону. Просить постанову скасувати, прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці ДФС України ОСОБА_1, який судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_2, неявка якої з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 була належним чином повідомлена апеляційним судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення; що від ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходили дані про поважність причин її неявки, а також заяви про відкладення розгляду справи на інший термін.
Обставини, за яких ОСОБА_2 порушила митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним по справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.
З наявного у матеріалах справи транспортного листа SE 3457153, який ОСОБА_2 надала митному органу при переміщенні через митний кордон України товарів шкарпеток, убачається, що такий виданий фірмою ««Dillma81 Kft» (1143 Budapest, Francia u.41, на імя ОСОБА_2 (а. с. 24-25).
Вищенаведені докази та обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 як підставу для переміщення через митний кордон України товарів шкарпетки в асортименті, різних торгівельних марок, країна виробництва Туреччина, в загальній кількості 50 кг., митному органу надала документи, які не видавались зазначеним у рахунку підприємством, оскільки на момент видачі рахунку підприємство припинило свою діяльність, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення дії, спрямовані на переміщення товару через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підробленого документу, а саме транспортний лист № SE3457153 від 23.09.2017.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший державний інспектор ВМО № 4 м/п «Тиса» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_5 був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_2 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані в апеляційній скарзі не вказується, у звязку із чим, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор при виконанні своїх функціональних обовязків діяв у межах наданих йому повноважень.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд не повно зясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а протокол щодо неї складено без додержання вимог передбачених ст. 256 КУпАП і викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом. Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд враховує те, що: порушень при збиранні доказів та складанні щодо ОСОБА_2 протоколу як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не виявлено, і на такі в апеляційній скарзі не вказується; у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі зазначені всі передбачені ст. 256 КУпАП відомості, що свідчить про відповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, і при цьому, в апеляційній скарзі також відсутнє обґрунтування доводів про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП; апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував фактичні обставини справи, дослідив і дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, які повністю підтверджують викладені в протоколі фактичні обставини.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки протоколу про порушення митних правил, який складений без її участі та позбавив її можливості надати обґрунтовані заперечення щодо обставин його складання та викладених у ньому подій. При цьому, апеляційний суд також враховує і те, що ОСОБА_2 викликалась митним органом для надання пояснень на 15:00 07.03.2018 - час складення протоколу (а. с. 21-22), однак, на вказаний час до митного органу не зявилася.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повідомив ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, чим позбавив її права на доступ до правосуддя, порушив вимоги передбачені ст. ст. 55, 64 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 245, 268, 277-2, 280 КУпАП та ст. ст. 486, 526 МК України,- апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать як про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, так і про порушення судом її права на доступ до правосуддя. При цьому, апеляційний суд враховує те, що: судом першої інстанції було вжито всіх передбачених законом заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, оскільки як убачається з матеріалів справи, суд належним чином направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про час та місце розгляду справи 26.04.2018 09:20 (а. с. 31), однак, таке повернулось до суду в звязку із закінченням терміну зберігання (а. с. 32-33), що свідчить про те, що ОСОБА_2 не зявилася в поштове відділення для отримання рекомендованого листа; ОСОБА_2 не була позбавлена можливості реалізувати надані їй законом права в ході розгляду справи апеляційним судом, однак, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, добровільно позбавила себе такої можливості.
Як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_2 Г, складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення, не узгоджуються з фактичними обставинами справи та спрямовані на ухилення її від відповідальності, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведених обставин, відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що лист № SE 3457128 від 23.09.2017 свідчить виключно про належність їй товару (приватної власності, не повязаної з підприємницькою діяльністю), який вона супроводжувала в транспортному засобі, що переміщував групу осіб через митний кордон України, і за своїм змістом не свідчить про наявність у неї прямого умислу на надання митному органу завідомо недостовірних даних, у звязку з чим, не може утворювати подію та склад адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину; що наявність у неї листа № SE 3457128 від 23.09.2017 не свідчить про умисне надання митним органам відомостей, які не відповідають дійсності; що в описовій частині оскаржуваної постанови відсутні будь-які посилання на докази, які свідчать про посягання з її боку на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління, за які законом передбачено адміністративну відповідальність; що, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 03.06.2005 № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (п. 6), суд першої інстанції не зясував чи є лист № SE 3457128 від 23.09.2017, відповідно до законодавства України, документом, без якого неможливо одержати дозвіл митного органу на переміщення товарів через митний кордон України, враховуючим вимоги ст. 374 МК України, обравши проходження (проїзд) по «зеленому коридору» та будучи звільненою від подання письмової митної декларації.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, час його вчинення правопорушником ( 23.09.2018) та виявлення митним органом (07.02.2018), особу правопорушника, у звязку із чим, прийшов до висновку про те, що строк накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення не сплив, оскільки вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення є триваючим, та застосував щодо ОСОБА_2 вид та розмір стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 483 МК України, належним чином умотивувавши свої висновки, із чим погоджується й апеляційний суд, вважаючи, що накладене на ОСОБА_2 стягнення в межах строку накладення адміністративного стягнення, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не застосував вимоги ст. 522 МК України та помилково визначив, що адміністративне правопорушення, яке ставиться їй у провину, є триваючим, апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема, ч. 2 ст. 467 МК України.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував те, що накладення на неї адміністративного стягнення у виді конфіскації на користь держави безпосередніх предметів порушення митних правил є неможливим, оскільки на даний час не може бути виконане, що у свою чергу також свідчить про те, що судом не було здійснено всебічне, повне та обєктивне зясування обставин справи та її вирішення в точній відповідності із законом, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не свідчать про незаконність постанови, у тому числі й у частині накладення адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, призначати експертизи, тощо; те, що з метою підтвердження зазначених у апеляційній скарзі доводів апелянтом не заявлялось клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, про призначення експертизи, тощо, і до апеляційної скарги не додано доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення, а не зявившись на розгляд справи, ОСОБА_2 позбавила себе можливості заявити такі клопотання чи надати які-небудь докази під час судового розгляду.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_2, залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан