Справа №585/4738/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/143/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області 05 березня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ромни, вул. Мічуріна, 15А, Сумської області,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 10.12.2017 р. о 04 год. 03 хв. в м. Ромни по вул. Мічуріна, 15А, Сумської області, керував автомобілем OPEL ASTRA, н.з.ВМ0480АН, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 10.12.2017 р., чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішення судді суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а справу закрити за відсутністю події правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на відсутність в матеріалах справи жодного доказу того, що він керував автомобілем після початку вживання спиртного у нього вдома з друзями. Також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено конкретний підпункт п.2.9 ПДР України, місце та час вчинення адміністративного правопорушення, а також, що він не підписаний самим ОСОБА_3, права останньому не розяснені. У звязку з цим вважає, що суд, не звернувши уваги та не надавши жодної оцінки вказаним обставинам, допустив максимально спрощений підхід, що є неприпустимим.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно зясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Свої висновки про порушення ОСОБА_3 п.2.9а ПДР України суддя суду першої інстанції обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №523016 від 10.12.2017 р., в якому зазначено, що 10.12.2017 р. ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння (а.с.2), а також медичним висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.12.2017 р., за даними якого ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного спяніння, але всупереч зазначеним вище вимогам закону, належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не надав їм належної оцінки в сукупності з іншими доказами, що призвело до неповноти зясування фактичних обставин справи.

Згідно п. 2.9а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За змістом ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальності за даною нормою підлягають особи, які керували транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» під керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В свою чергу, висновки судді про те, що ОСОБА_3 10.12.2017 р. о 04 год. 03 хв. керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що також підлягало доказуванню, апеляційний суд вважає такими, що не є належним чином доведеними та мотивованими.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду ОСОБА_3 пояснив, що в зазначений у протоколі час відпочивав з родиною і друзями за місцем свого проживання, де вживав спиртні напої. Згодом вночі вирішив взяти з салону свого автомобіля, який стояв біля двору, флешку з музикою. До нього підійшли працівники поліції та виявили, що він має ознаки алкогольного спяніння, в звязку з чим запропонували поїхати до лікарні для освідування. Після цього, за висновком лікарів 1-ї ОСЛ, відносно нього склали адмінпротокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому ОСОБА_3 категорично заперечив факт керування автомобілем в стані алкогольного спяніння.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що 10.12.2017 р. вони перебували вдома у ОСОБА_3, випивали спиртні напої, та десь о 04.00 год. ночі ОСОБА_3 вийшов у двір до машини щоб взяти флешку з музикою, довго не повертався.

Зазначені у протоколі в якості понятих та допитані судом свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проводили в лікарні огляд ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння і жодних пояснень щодо подій, які цьому передували, не повідомляли.

Як вбачається з постанови, суддя зазначеним поясненням ОСОБА_3 та свідків не надав жодної оцінки, фактично проігнорувавши їх зміст, а обґрунтовувати доведеність вини особи лише протоколом про адміністративне правопорушення, який склали працівники поліції, і які як особи, що ініціювали перевірку, є зацікавленими у підтвердженні законності та правильності своїх дій, на думку суду апеляційної інстанції, не можна.

Виходячи з наведеного, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані допустимими, адже не підтверджуються дослідженими в суді доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_3 та відкинути їх.

Більше того, оскільки матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_3 саме керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, перебування останнього в такому стані, згідно медичного висновку, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, коли належних та допустимих доказів керування автомобілем ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння, а саме це ставиться йому в провину, матеріали справи не містять, постанова судді про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.