Справа № 750/3058/18 Головуючий у 1 інстанції Кулініч Ю. П.
Провадження № 33/795/208/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

судді апеляційного суду Шахової О.Г., за участю захисника-адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, має на утриманні двох малолітніх дітей,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з нього на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суд 1 інстанції, 31.03.2018 року, об 11-11 год., ОСОБА_2 у м. Чернігові, по пр. Миру, 54, керував транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою неналежне зясування судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, судом не було враховано те, що він погодився пройти медичний огляд у лікарні лише за умови, що вони заберуть його дитину з Центру допомоги дітям-інвалідам з важкими розладами мовлення та порушення розвитку, але працівники поліції йому відмовили. Ознак спяніння у нього не було, він не був відсторонений від керування транспортним засобом. Судом 1 інстанції також не було встановлено, які саме ознаки алкогольного спяніння у нього були виявлені. Той факт, що у нього були відсутні такі ознаки підтверджується випискою з медичної установи, згідно якої він був тверезий. Крім того, судом не було перевірено письмові пояснення свідків, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, та відмовлено в задоволенні клопотання про їх виклик. Вважає, що зміст протоколу не відповідає дійсним обставинам справи, складений з порушенням ст. 256 КУпАП, тому не є належним доказом. На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявився, прохання про відкладення розгляду справи не заявив, його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє адвокат ОСОБА_1

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати постанову суду, закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначила, що під час складання протоколу відносно нього працівниками поліції порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не розяснено право, що в разі відмови від продуття приладу «Драгер», особа повинна пройти медичне освідування в присутності працівників поліції, а так само не надано направлення на освідування в медичній установі. Також вказала, що ОСОБА_2 самостійно пройшов медичний огляд на стан спяніння, під час якого ознак спяніння не виявлено та він був тверезий.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах і є законним та обґрунтованим.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився (а.с. 3).

Даний протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, тому доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.

На думку апеляційного суду твердження апелянта про те, що суд 1 інстанції в мотивувальній частині постанови неповно виклав фактичні обставини, які встановлюються при розгляді справи, не заслуговують на увагу, оскільки розгляд даного провадження проведено в межах протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні суду 1 інстанції ОСОБА_2, окрім іншого, пояснив, що на пропозицію працівників поліції продути прилад «Драгер» відповів відмовою через брак часу. На медогляд у лікарні погодився лише за умови, що хтось з інспекторів поліції сяде за кермо його автомобіля і вони заберуть дитину, а потім поїдуть у лікарню.

Згідно відеозапису з камери поліцейського, ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння в медичній установі, але за умови самостійного освідування. В присутності понятих та працівників поліції від проходження у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного спяніння та продути прилад «Драгер» відмовився.

Із досліджених пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від продуття приладу «Драгер» та проходження освідування в лікарні (а.с.4-5).

Наведені свідчення свідків суд визнав достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у справі, з чим погоджується апеляційний суд.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, як особа, яка керує транспортним засобом і щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного спяніння, був відсторонений від керування цим транспортним засобом. Зокрема, згідно розписки ОСОБА_5, його дружини, від 31.03.2018 року, остання зобовязалась доставити автомобіль «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, на місце стоянки та не буде передавати керування ОСОБА_2 Тому доводи апелянта про те, що під час вказаної події працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом є безпідставними.

Крім того, суд вважає надуманим причину відмови від освідування необхідність забрати дитину зі школи громадської організації «Центр допомоги дітям-інвалідам з важкими розладами мовлення та порушеннями розвитку «Відкритий світ», так як з ним була його дружина, яка могла сама забрати дитину, тим більше, що цей заклад, як пояснив Нанос, знаходився неподалік від них.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного спяніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), у звязку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного спяніння.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

ОСОБА_2, стверджуючи про невинуватість у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення, як в суді 1 інстанції, так і в апеляційній скарзі, не заперечує факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння. При цьому, він не наводить жодних доказів, які б засвідчили, що він погодився на законну вимогу працівника поліції пройти освідування у встановленому законом порядку. Його позицію щодо невизнання вини апеляційний суд розцінює як захисну версію з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Щодо ненадання поліцією направлення на освідування, то в даному випадку Нанос взагалі відмовлявся від проходження, тому необхідності в направленні не було.

Виписка № 578 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на імя ОСОБА_2 (а.с. 15), згідно якої останній 31.03.2018 року був тверезий та не мав ознак спяніння, не є підставою невинуватості саме у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння (п. 2.5. ПДР).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність, окрім іншого, настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАп, а саме, його відмові від проходження зазначеного вище огляду, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах і є законним та обґрунтованим.

Судовий розгляд даної адміністративної справи судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства, всебічно, повно і обєктивно, як того і вимагають норми статей 245, 280, 283 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_6