АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/213/18 Головуючий у І-й інстанції - Калініченко Г.П.
Справа №206/4219/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обставин, встановлених судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, ОСОБА_2 24.06.2017 року о 22 год. 07 хв., керуючи автомобілем Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних доріг вул. Орловської та вул. Нестерова в м. Дніпро при виїзді з другорядної дороги на головну, грубо порушуючи правила дорожнього руху, не надав дороги автомобілю Шевроле, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, чим допустив зіткнення вказаних автомобілів, які внаслідок ДТП отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову суду першої інстанції змінити в частині накладеного адміністративного стягнення та призначити ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, захисник зазначає, що його підзахисний був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови усно 03.08.2017 року, а з матеріалами справи 08.08.2017 року через адвоката. В подальшому безпосередньо апелянт, діючи в інтересах ОСОБА_2, ознайомився з матеріалами провадження 26.01.2018 року. Крім того зазначає, що первісна подана ним апеляційна скарга була направлена ще 11.08.2017 року, про що свідчить штамп на конверті, та її було безпідставно повернуто судом апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки в ній зазначені неправдиві дані. Судом не було враховано факту незначного пошкодження транспортних засобів, відсутності постраждалих осіб, так само не обґрунтовано застосування до його підзахисного такого тяжкого стягнення.

Зазначає, що судом безпідставно вказано про належне повідомлення його підзахисного щодо дати та часу розгляду справи, оскільки суддя сам оголосив про перенесення розгляду провадження на 03.08.2017 року для виклику свідка, проте розгляд було проведено 19.07.2018 року, а його підзахисний в свою чергу з'явився до суду 03.08.2017 року.

Вказує, що судом першої інстанції у постанові при визначенні виду стягнення безпідставно зазначено про грубість порушення, вчиненого його підзахисним, оскільки в самому протоколі не було зазначено, що останній грубо порушив правила дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останнього про те, ОСОБА_2 при винесенні згаданої постанови не був присутній та її копія була отримана стороною захисту за межами строку апеляційного оскарження, підтверджуються матеріалами справи, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильним, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а також не оспорюється самим правопорушником

Що стосується доводів апелянта про надмірну суворість застосованого до його підзахисного адміністративного стягнення, то вони заслуговують на увагу. Так, згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкцією ст. 124 КУпАП передбачені адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року. Застосовуючи до ОСОБА_2 адміністративне стягнення, найбільш суворе за видом, суд першої інстанції не встановив наявності будь-яких обставин з числа передбачених ст. 35 КУпАП, що обтяжують відповідальність останнього за вчинене адміністративне правопорушення, та в цілому не навів будь-якого обґрунтування прийняття такого рішення.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що допущене ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху не є грубим і не потягло значних негативних наслідків, в тому числі у виді заподіяння тілесних ушкоджень будь-яким особам, а цивільна відповідальність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, була застрахована згідно полісу АІ/9970878 від 09.11.2016 р.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення є надмірно суворим за видом, оскільки воно не відповідає особі цього правопорушника та характеру вчиненого ним діяння, та вважає за необхідне у межах своїх повноважень, визначених п. 4 ч. 8 ст. 294 КК України, оскаржувану постанову суду змінити в частині накладення стягнення, пом'якшивши його.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Строк апеляційного оскарження - поновити.

Апеляційну скаргу захисника Шпака В.І. - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - змінити.

Вважати накладеним на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 (трьомстам сорока) гривням.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця