АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/1377/2018 Суддя у першій інстанції: ЛінникО.П.
Категорія: ч. 1 ст.172-6 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., перевіривши апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи, прокуратури Київської місцевої прокуратури № 10 Дяченка В.П., щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої заступником начальника відділу аналізу службової кореспонденції управління документообігу та аналізу службової кореспонденції апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року ОСОБА_5, визнано не винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито справу.

Не погоджуючись із зазначеною постановою прокурор, який приймав участь у розгляді справи - ДяченкоВ.П., подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_5 та прийняти нову постанову, якою визнати винною та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2018 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_5, визнано не винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито справу.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлений порядок перегляду постанови судді, згідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

При цьому, перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

При цьому, ч. 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав та не обґрунтував обставин, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Посилання прокурора на ч.1 ст.55 Конституції України є безпідставним, адже, названа норма основного закону та рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року вказують на те, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Проте, про порушення будь-чиїх прав в апеляційній скарзі прокурора не йде мови.

Крім того, слід зазначити, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) в своєму листі вх№223-943//4-17 від 22.05.2017, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим "Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення пов'язані з корупцією" у ч.8 зазначив, що правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно ч.2 ст.294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно зі змінами до ст.294 КУпАП( нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 року №1952-УІІІ " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб", прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

З огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством

не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч.5 ст.7 КУпАП, приходжу до висновку про те, що апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її особі, яка її подала.

Разом з тим, звертаю увагу суду першої інстанції на допущену описку в тексті постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, а саме, в резолютивній частині рішення зазначено, ОСОБА_6, а відповідно до матеріалів справи вірним є ОСОБА_5, дану описку суд може виправити за власною ініціативою, або за заявою особи.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП, судя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ДяченкаВ.П. на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, якою ОСОБА_5, визнано не винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито справу - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич