№ 3/183/2508/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 січня 2018 року м. Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецький Д.І., розглянувши матеріали, що 13 грудня 2017 року надійшли з Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина»», проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно наказу від 09.12.2016 № 09/12-16/1 з 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина»», у своєї діяльності керується статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина»».

У зв'язку з невиконанням обов'язків статуту було допущено порушення вимог законодавства про працю в частині: у період з 01.01.2017 - 10.10.2017 на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівіцина» (місцезнаходження юридичної особи: 51215, Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Орловщина, вул. Сонячна, буд. 2-Б, фактична адреса: м. Дніпро, пров. Ушинського, 2 прим. 43), а саме:

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 та ч. 2 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, невиплата заробітної плати протягом семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, є порушенням прав працівника. Також, право працівника на отримання заробітної плати не рідше двох разів на місяць належить до числа умов, ви визначених законодавством і не може бути погіршене ні за згодою сторін, ні на підставі колективного договору. Заробітна плата у Товаристві (згідно наданої до перевірки довідки щодо виплат заробітної плати працівникам підприємства) нараховується і виплачується один раз на місяць, наприклад, заробітна плата за липень 2017 року сплачена 09.08.2017 року, заробітна плата за серпень 2017 року - 11.09.2017 року, що порушує вимоги ч.1 ч. 2 ст. 115 КЗпП України «заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні».

Формування тарифної системи у Товаристві «Агрофірма «Орлівщина» здійснюється суб'єктивно, відносно вирішення питання з визначенням розміру заробітної плати, а саме: встановлення розмірів заробітної плати працівникам без урахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів посадових окладів, що є порушенням вимог ч.2, ч.3 ст 96 КЗпП України.

Згідно вимог ст. 96 України: «Тарифна система оплати j праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки, яка є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів)». Однією є визначальних ознак зарплати як виду трудового доходу є те, що розмір оплати визначається по заздалегідь визначених нормах і розцінках, сукупність цих настанов визначає певний тип (вид) організації оплати праці.

Спосіб перетворення робочої сили, пристосування її до конкретних умов виробництва здійснюється з допомогою тарифної системи. Тарифна система це сукупність норм, визначених централізовано або локально, які забезпечують диференційовану оплату праці, в залежності від складності роботи, умов праці та її інтенсивності, природно-географічних умов, характеру праці.

Показником складності виконуваної роботи є розряд, за яким тарифікується певна робота. Водночас розряд також є показником рівня кваліфікації самого працівника. Розмір оплати праці робітника зростає в міру підвищення розряду виконуваної ним роботи (оплата праці завжди здійснюють залежно від розряду виконуваної роботи).

Тарифні ставки (годинні, денні, місячні) це розмір винагороди за працю робітникам, зайнятим на різних видах робіт певної складності, за відповідну одиницю часу (годину, день, місяць). Тарифну ставку завжди виражають в грошовій формі, і її розмір зростає з підвищенням складності роботи. Правове значення тарифної ставки визначається тим, що вона є основною, відносно постійною частиною зарплати, а також розрахунковою величиною для визначення розміру надбавок, доплат, премій тощо.

Розмір тарифної ставки першого розряду, незалежно від форм власності, не може бути нижче мінімального розміру заробітної плати, передбаченого законом. Дана тарифна ставка застосовується для оплати простої праці, яка не потребує будь-якої кваліфікації робітника.

Більш висока оплата за більш складну працю визначається за допомогою тарифної сітки. Тарифна сітка це шкала коефіцієнтів, що встановлюють співвідношення в оплаті праці працівників в залежності від складності виконуваних робіт.

Основне призначення тарифної сітки - це диференціація тарифних ставок в залежності від об'єктивних, загальновизнаних чинників (складності праці і відповідальності робітників), тому конкретні тарифні співвідношення повинні бути такими, щоб стимулювати підвищення професійно-кваліфікаційної майстерності працівників і результат їх праці. Для керівників, спеціалістів, службовців роль тарифу виконують схеми посадових окладів, які дозволяють диференціювати оклади в залежності від посади, складності роботи в межах посади, індивідуальних відмінностей в кваліфікації і деяких інших характеристик. Поєднання місячних посадових окладів і номенклатури посад на підприємстві набуває форми штатного розкладу. Штатний розклад установлюється керівником підприємства з урахуванням умов колективного договору. Згідно з наданим до перевірки штатним розкладом працівників Товариства на 01.05.2017 року встановлено, що юристу (код за класифікатором посад 2421.2, посада згідно із класифікатором відноситься до категорії професіонали) встановлено посадовій оклад теж у розмірі 3200 грн., охоронцю (код за класифікатором посад 5169, посада згідно із класифікатором відноситься до категорії працівників сфери торгівлі та послуг), встановлено посадовій оклад у розміри 3200 грн., комірнику (код за класифікатором посад 9411, посада згідно із класифікатором відноситься до категорії найпростіших професій встановлено посадовій оклад теж у розмірі 3200 грн., тобто вище перелічені посадові оклади були встановлені без міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень, а відповідно без диференціації розмірів посадових окладів.

Правила внутрішнього трудового розпорядку є правовою формою регулювання спільної праці на конкретному підприємстві, що забезпечують необхідну поведінку учасників трудового процесу. На Товаристві наявні Правила внутрішнього трудового розпорядку, але вони не затверджені трудовим колективом, що порушує вимоги ч. 1 ст. 142 КЗпП України: «Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях в визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або повноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил».

Оплата праці найманих працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, незалежно від їх форм власності й господарювання, регулюється, з одного боку, шляхом установлення державою розміру мінімальної заробітної плати, норм, гарантій і компенсацій та порядку оподаткування доходів працівників, а з іншого - угодами, що укладаються на державному, галузевому, регіональному рівнях безпосередньо на підприємстві. Локальним нормативним актом, який регулює оплату праці на конкретному підприємстві, зокрема, встановлює розміри основної і додаткової заробітної плати, порядок преміювання працівників, надання їм пільг та компенсацій, є «Положення про оплату праці». На Товаристві присутнє «Положення про оплату праці», але воно не затверджено представником трудового колективу, що порушує вимоги ч.2 ст. 97 КЗпП України: «Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки. тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних. компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами. установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим трудовим колективом органом».

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про поважність причини неявки не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому на підставі ст. 268 КУпАП, вважаю можливим розглянути справу за відсутності правопорушника.

Судом встановлено, що 06 листопада 2017 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 249/4.1-10 за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 249/4.1-10 від 06.11.2017 року, поясненнями ОСОБА_1, відповідно до яких остання підтвердила всі обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 275/4.1-10 від 10.10.2017 року, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, наказом № 09/12-16/1 від 09.12.2016 року.

Дослідивши обставини справи про адміністративне правопорушення вважаю, що вина ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 41 КУпАП доведена в повній мірі.

Обставин, що обтяжують відповідальність, судом не встановлено. Обставинами, що пом'якшують відповідальність, суд вважає щире каяття в скоєному правопорушенні.

У звязку з вищенаведеним, при визначенні виду і розміру стягнення у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що помякшують та обтяжують його відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави та згідно ст. 23 КУпАП і це буде достатньою мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника, в дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Крім того, згідно до ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з правопорушника слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33,34,35,401,ч.1 ст.41 ,279,280 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляду штрафу на користь держави в розмірі 510,00 грн. (пятсот десять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень 00 копійок).

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом 3-х (трьох) місяців з дня її винесення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.І. Городецький