Справа № 212/2787/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ДОП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, 1995 року червня місяця 24 дня народження, працюючого АЗС паркувальний майданчик біля будинку № 29 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Сторони у справі про адміністративне правопорушення: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - захисник ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ГП № 071948 про адміністративне правопорушення, 29.03.2018 р. о 16-00 год., на території АЗС біля будинку 29 на мкрн. 4-й Зарічний м. Кривого Рогу, встановлено факт реалізації ОСОБА_2 дизельного пального, зрідженого газу пропан-бутан без наявної ліцензії на право здійснення зазначеного виду господарської діяльності, без документів державної реєстрації субєкта господарювання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_2 до суду не прибув, направив письмові пояснення відповідно до яких вказав, що свою винність у правопорушенні зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення не визнає. 29.03.2018 року він проходив неподалік заправної станції, в цей час там здійснював заправку автомобіль ВАЗ 2107, номерний знак якого він не запам'ятав. В момент заправки водій даного автомобіля, який був літньою особою, сказав, що в отворі для заправки автомобіля застряг «пістолет» для заправки та попросив допомогти його витягти, на що він погодився. Підійшовши до даного автомобіля, намагався витягти заправний «пістолет» з автомобіля і в цей момент до нього підійшли співробітники поліції, які склали протокол. Жодних грошових коштів у особи, яка попросила його про допомогу він не отримував. Пояснення, яке ним були записані в протоколі йому продиктував співробітник поліції, який при цьому пояснив, що у разі написання будь-яких інших пояснень його затримають на невизначений час.

Адвокат ОСОБА_3 факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення не визнав, просив провадження у справі закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх заперечень вказав, 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25).

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов'язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону вбачається, що на особу, яка склала протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП покладено обов'язок надати суду отримані у відповідності до вимог діючого законодавства докази, за результатами послідовного аналізу та оцінки, в яких не залишиться місце сумнівам, щодо вчинення ОСОБА_2 зазначеного правопорушення. Проте наявність вказаних сумнівів не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". Разом з тим, адміністративний матеріал містить лише протокол про адміністративне правопорушення без будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Отже, навіть не зважаючи на відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення будь-яких доказів вини ОСОБА_2, сам протокол наданий співробітником поліції не містить жодних відомостей стосовно здійснення ОСОБА_4 саме господарської діяльності, а не діяльності стосовно господарчого забезпечення негосподарюючих суб'єктів. Оскільки, сам по собі запис в протоколі про адміністративне правопорушення «встановлений факт реалізації ОСОБА_2 дизельного палива, зрідженого газу без наявної ліцензії на право здійснення відповідної господарської діяльності, без документів державної реєстрації суб'єкта господарювання», який по суті є адміністративним обвинуваченням, не містить складу адміністративного правопорушення оскільки в ньому відсутні твердження особи, яка склала протокол, про зайняття ОСОБА_2 саме господарською діяльністю (реалізацію продукції, що має цінову визначеність).

Більше того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів стосовно наявності, відсутності державної реєстрації ОСОБА_2, як суб'єкта господарювання, а також наявності чи відсутності у вказаної особи ліцензій (довідок з уповноважених органів реєстрації тощо).

Поряд з цим, слід зазначити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучаніиова проти України», рішення від 09.06.2011 року, «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013 року, «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 року, беручи до уваги склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.164 КУпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя з огляду на матеріали справи та пояснення представника правопорушника, дійшов наступного висновку.

Так, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що закріплено ст. 252 КУпАП.

Детально вивчивши та дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного порушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП не знаходить свого підтвердження, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки правопорушення, не надані їх пояснення, при цьому матеріали справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту не містять жодного іншого доказу на підтвердження вини ОСОБА_2

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що докази здобуті при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, не підтверджують склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 передбачений ст. 164 ч. 1 КУпАП, а тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 38, 247 п. 7, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5.

Суддя: О. Н. Борис