АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1187/2018 Постанова винесена суддею Малинниковим О.Ф.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 14 листопада 2017 року о 05 год. 20 хв., по Політехнічному провулку в м. Києві, керував транспортним засобом «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта, при розгляді справи суд першої інстанції припустився спрощеного підходу до судового розгляду, неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, проігнорував клопотання його представника про виклик у судове засідання свідків, працівника поліції та витребування відеозапису з нагрудної камери поліцейського. В той же час, провівши судове засідання за участю представника, суддя безпідставно послався на ст. 271 КУпАП і зазначив у постанові про відсутність у представника повноважень на представлення його інтересів у суді, при цьому в порушення вимог ст.ст. 268, 277-2 КУпАП здійснив розгляд справи у його відсутність, належним чином не сповістивши про час і місце судового розгляду.

Вважає, що в справі відсутні докази його вини. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, бо в ньому не викладена суть адміністративного правопорушення, оскільки не сформульовано який саме огляд він повинен був пройти та в який спосіб, що позбавило його права на захист, а саме знати в чому його обвинувачують, до того ж він не відмовлявся від огляду на стан сп'яніння, а не розумів який огляд мав проходити.

Звертає увагу на те, що поліцейський не дав йому можливості викласти свої пояснення в протоколі, оскільки під час ознайомлення з протоколом намагався його забрати, а він встиг лише поставити у графі протоколу знак «Z» з метою унеможливлення внесення до нього дописок та фальсифікацій документу зі сторони працівника поліції. Отже, відомості в протоколі про відмову від його підписання не відповідають дійсності, бо йому фактично не було надано протокол для ознайомлення, підписання та надання пояснень щодо фактичних обставин справи, копія ж протоколу до цього часу йому не вручена і в матеріалах справи відсутні докази направлення протоколу та щодо відмови від його отримання.

Також апелянт ставить під сумнів письмові пояснення свідків, які викладені на певних бланках та з яких слідує, що він нібито відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер», бо вони мають розбіжності з рапортом поліцейського, відповідно до якого йому пропонувався огляд на стан наркотичного сп'яніння виключно в медичному закладі у лікаря-нарколога, а також суперечать вимогам п. 12 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), згідно з яким у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Зазначає і про те, що поліцейськимне було виконано вимог ст.ст. 265-2, 266 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик, що підтверджує необґрунтованість підозри про перебування ним у стані наркотичного сп'яніння та відсутність підстав для направлення до медичного закладу для відповідного огляду.

Крім того, вважає, що поза увагою суду залишилася та обставина, що поліцейський не дотримав положень п. 12 розділу ІІ Інструкції, оскільки не видав йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти такий огляд, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Посилається апелянт і на положення ст. 38 КУпАП, згідно з яких адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення, а тому вважає, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідні строки сплинули, отже провадження в справі, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Доводи апелянта про недотримання суддею місцевого суду вимог ст. 268 КУпАП, а саме неналежне сповіщення його про час і місце судового розгляду, є надуманими, оскільки з матеріалів провадження слідує, що справа в суді першої інстанції була призначена до розгляду на 07 грудня 2017 року, про що ОСОБА_2 було завчасно повідомлено (а.с. 6), при цьому ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи (а.с. 7, 10) та заявив клопотання про відкладення розгляду, бо хотів скористатися правовою допомогою та надати пояснення і зауваження по суті правопорушення (а.с. 8-9), яке було задоволено, розгляд справи відкладено на 13 лютого 2018 року, про що завчасно ОСОБА_2 був належним чином повідомлений (а.с. 12), між тим у судове засідання він не прибув та жодних клопотань, зокрема і щодо відкладення розгляду справи, не подав.

Отже, суддя місцевого суду розглянув справу без участі ОСОБА_2, дотримавши при цьому вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП.

До того ж слід зазначити, що до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 також не з'явився, жодних клопотань, зокрема щодо виклику і допиту свідків, витребування певних доказів чи/або інформації для перевірки фактичних обставин справи, не подав.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 039547 від

14 листопада 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом (а.с. 1).

Оскільки у ОСОБА_2 були виявлені ознаки сп'яніння, визначені п. 4 розділу I Інструкції, про що прямо зазначено в протоколі, огляд на стан сп'яніння у будь-якому випадку підлягав проведенню виключно в закладі охорони здоров'я, отже відсутні підстави вважати, що в протоколі не конкретно викладено суть адміністративного правопорушення і він є недопустимим доказом, як про це ставить питання в апеляційній скарзі апелянт. Та ж обставин, що ОСОБА_2 відмовився від підписів в протоколі також не може бути підставою для визнання протоколу недопустимим доказом;

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, водночас їх зміст свідчить про те, що саме в присутності двох свідків водій ОСОБА_2 14 листопада 2017 року о 05 год. 30 хв. на пропозицію поліцейського відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння (а.с. 2).

Зазначені письмові пояснення в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами в справі та були оцінені судом відповідно до ст. 252 КУпАП;

- урапорті поліцейського ОСОБА_6., де він зазначив, що під час несення служби в Шевченківському районі м. Києва в складі екіпажу Форт-1011 до них звернувся перехожий та повідомив про те, що невідомий йому чоловік на автомобілі «Citroen», білого кольору, неадекватно поводить себе на дорозі. На виконання п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, під час спілкуванні з водієм у нього були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, а тому в присутності двох свідків ОСОБА_2 запропоновано пройти у встановленому законом порядку медичний огляд, від якого той відмовився. Крім того, у рапорті зазначено, що ОСОБА_2 при спілкуванні поводив себе неадекватно, тобто його поведінка не відповідала обстановці (а.с. 3).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши зазначені письмові докази, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 271 КУпАП, якими встановлено вимоги до повноважень захисника на участь в справах про адміністративні правопорушення, на законних підставах не допустив до провадження в справі особу за довіреністю, яка не є адвокатом, іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Доводи апелянта про порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп'яніння, є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Що стосується посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що поліцейськими не було виконано вимог ст.ст. 265-2, 266 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем та тимчасового затримання транспортного засобу, то такі обставини будь-яким чином не спростовують висновок судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні

п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки судді місцевого суду в постанові від 13 лютого 2018 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, отже слід визнати, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Прохання ж апелянта про закриття провадження в справі на підставі п. 7

ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП в справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, і при триваючому правопорушенні - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що подія правопорушення відбулася 14 листопада 2017 року, вказані в законі строки на час постановлення суддею місцевого суду щодо ОСОБА_2 відповідного рішення, а саме станом на 13 лютого 2018 року, ще не закінчились.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду

м. Києва від 13 лютого 2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко