АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/888/18Суддя 1 інстанції Гринь Н. Г.
Номер провадження 33/774/79/К/18Суддя- доповідач Коваленко Н. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А
27 березня 2018 року м. Кривий Ріг
Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Калюпіна Ю.В. та прокурора Гендзелівського В.І., матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення якою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Березівка Харківської області, громадянина України, начальника вузла зв`язку роти бойового та матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП та, на підставі ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400,00 грн.
При обставинах, викладених у постанові, 03 січня 2017 року, лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в приміщенні військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час звернення до командира на отримання в тимчасове користування житлового приміщення власником якого є ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП. Правопорушення виявлено при винесенні наказу командира Військової частини Національної гвардії України №1049 від 04.12.2017 року. Також, 03 січня 2017 року, лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в приміщенні військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів під час отримання в тимчасове користування житлового приміщення, власником якого є його близький родич ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП. Правопорушення виявлено при винесенні наказу командира Військової частини Національної гвардії України №1049 від 04.12.2017 року.
Не погоджуючись з цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Звертає увагу, що у протоколах, складених щодо нього, не зазначено, який саме закон він порушив, уклавши договір з військовою частиною про отримання у тимчасове користування житлового приміщення, власником якого є його теща ОСОБА_2 та на підставі якого закону він був зобов`язаний поставити до відома житлову комісію про те, ким йому приходиться власник орендованого житла. Вважає, що при отриманні квартири у тимчасове користування, власником якого є ОСОБА_2 , в його діях відсутній будь-який конфлікт інтересів, оскільки командування військової частини уклало з нею договір про передачу квартири у строкове платне користування, а він уклав договір з військовою частиною про тимчасове користування цією квартирою. Окрім того, грошові кошти за оренду квартири отримувала саме ОСОБА_2 , а він, відповідно до договору, сплачував комунальні платежі. Також, ОСОБА_1 зауважує, що в протоколі вказано, що матеріальної шкоди правопорушенням не заподіяно та потерпілий у справі відсутній. Отже, вважає, що відсутні будь-які підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відсутній причинний зв`язок між його діями та наслідками, що настали.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Калюпін Ю.В., кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість постанови суду.
Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, частково дослідивши докази у справі, дійшов до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції було виконано в повному обсязі.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст.251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, за змістом положень ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційним правопорушенням визнається діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Корупція використання особою, зазначеною в ч.1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей.

Відповідно до п.1 «г» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, військові посадові особи Збройних Сил України.

Згідно з ч.12 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Факт зайняття ОСОБА_1 посади, яка підтверджує належність його до кола суб`єктів відповідальності за корупційні правопорушення, встановленого п.1 «г» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №28 від 10 лютого 2015 року.

Положеннями ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки 2 цій статті, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

При цьому, приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Також, відповідно до ст. 20-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі виникнення конфлікту інтересів під час виконання службових повноважень військова посадова особа зобов`язана негайно доповісти про це своєму безпосередньому начальникові.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.172-7 КУпАП, відповідальність за це правопорушення настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; а за ч.2 ст.172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень у умовах реального конфлікту інтересів.

Обставини вчинення ОСОБА_1 вказаних правопорушень, як суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в умовах реального конфлікту інтересів, зафіксовані протоколами про адміністративні правопорушення №481, №482 від 08 лютого 2018 року, з яких слідує, що 03 січня 2017 року лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в приміщенні військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час звернення до командира на отримання в тимчасове користування житлового приміщення власником якого є ОСОБА_2 . Також, 03 січня 2017 року будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в приміщенні військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів під час отримання в тимчасове користування житлового приміщення власником якого є його близький родич ОСОБА_2 .
Також вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаних правопорушень підтверджено письмовими матеріалами справи, з яких слідує, що ОСОБА_2 є тещею ОСОБА_1 та, згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», відноситься до кола його близьких осіб (том 1 а.с.44, 45, 51, 52, 55).

З копій свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, свідоцтв про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного паспорту на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 слідує, що ОСОБА_2 є власником цієї квартири (том 1 а.с.46-49).

Договорами №6 та №6/1 від 22 січня 2017 року зазначене вище житлове приміщення було передано ОСОБА_2 у строкове платне користування Військовій частині НОМЕР_1 та, в подальшому, згідно акта приймання-передавання, прийнято у тимчасове користування ОСОБА_1 (том 1 а.с.38-40, 41-42, 43).

Рішення про передання вказаної квартири ОСОБА_1 у тимчасове користування прийнято на засіданні житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 22 січня 2017 року, на підставі його рапорту (том 1 а.п.29, 30-33).

В суді апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 - який пояснив, що він, як голова житлово-побутової комісії Військової частині НОМЕР_1 , разом з іншими її членами, 22 січня 2017 року прийняли рішення про надання у тимчасове користування лейтенанту ОСОБА_1 з сім`єю житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі чого був укладений договір оренди житлового приміщення між ОСОБА_2 тещею ОСОБА_1 , та військовою частиною. Це рішення було прийнято на підставі наданих ОСОБА_1 рапорту та інших, передбачених законом документів. При цьому, ОСОБА_1 ні його, ні інших членів комісії не повідомив про те, що власник цього житлового приміщення є його близька особа - теща, хоча, як військова посадова особа, повинен був це зробити.

Окрім вищенаведених доказів, вина ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується його поясненнями, викладеними в протоколах, а також письмовими поясненнями, долученими до справи, згідно яких він підтвердив фактичні обставини вчинених правопорушень, й жодних зауважень до протоколів не вносив. У судовому засіданні суду першої інстанції також вказані факти він не оспорював та вину у вчиненому визнав повністю.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 та наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у протоколах, складених щодо нього, не зазначено, який саме закон він порушив, уклавши договір з військовою частиною про отримання у тимчасове користування житлового приміщення, власником якого є його теща ОСОБА_2 та на підставі якого закону він був зобов`язаний поставити до відома житлову комісію про те, ким йому приходиться власник орендованого житла, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у зазначених протоколах чітко вказано, що ним було порушено вимоги п.п.2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції».
Щодо доводів скарги ОСОБА_1 з приводу того, що матеріальної шкоди вчиненими правопорушенням не заподіяно та потерпілий у справі відсутній, суд вважає їх неприйнятними, оскільки диспозицією ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, не передбачено настання зазначених наслідків. Окрім того, лише відсутність шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само, як і настання шкідливих наслідків від нього не є достатніми для того, щоб дійти висновку про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, при апеляційному перегляді справи не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст.279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд, на виконання вимог ст.ст.30, 33 КУпАП, урахував особу ОСОБА_1 , відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, його майновий стан та відношення до скоєного та призначив йому адміністративне стягнення з урахуванням мети його накладення, визначеної в ст.23 КУпАП та вимог ст.36 КУпАП в межах санкцій, встановлених за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У контексті наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим постанову залишає без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 рокущодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області Н.В. Коваленко