Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/543/18
ПОСТАНОВА

23.02.2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Тетяна Валеріївна, за участю секретаря Родіної Н.В., прокурора Цирі О.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Маріуполі адміністративний матеріал, який надійшов з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого суддею Краматорського міського суду Донецької області, який зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року до суду надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Згідно протоколу №29, 11.01.2018 року виявлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді судді Краматорського міського суду Донецької області, будучи відповідно до пп. «г» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого з корупцією, в порушення встановленого законом десятиденного строку, передбаченого ч.2 ст.52 цього Закону, 30.09.2016 року зареєстрував квартиру (реєстраційний номер майна- 4129, загальною площею 90,4кв.м), розташовану в АДРЕСА_1, яку останній отримав на підставі договору дарування №1331 від 30.09.2016 року, вартістю на дату набуття 252700грн., що становить 183 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, та станом на 11.10..2016 року, знаходячись за місцем роботи в Краматорському міському суді Донецької області, який розташований в м.Краматорськ по вул.Маяковського, буд.21, не подав повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані щодо отримання у власність вказаної квартири. Повідомлення про суттєві зміни було подано лише 22.03.2017 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП не визнав повністю, мотивуючи тим, що 30.09.2016 року йому була подарована вищевказана квартира. Перша декларація була подана ним 26.10.2016 року, а повідомлення про суттєві зміни у майновому стані та наступна декларація були подані 22.03.2017 року. При подачі вказаних декларацій керувався розясненнями щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, які затвердженні рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 року №3, якими у 2016 році передбачено подання лише щорічних декларацій за 2015 рік, а подання повідомлень передбачено з 2017 року. Таким чином, відповідно до цих розяснень у 2016 році ним було подано щорічну декларацію за 2015 рік, а у 2017 році було подано повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Відповідно до вимог чинного антикорупційного законодавства основним і первісним засобом фінансового контролю є подання щорічної декларації, а подання про суттєві зміни у майновому стані відносяться до додаткових заходів фінансового контролю. Застосування додаткових заходів раніше, ніж застосування основних заходів вважає нелогічним та непослідовним, що суперечить вищевказаним вимогам принципу юридичної визначеності. Так, на момент придбання квартири ним ще не було подано жодної декларації, а отже змінювати ще було нічого та сповіщення про зміну того, що ще невідоме, суперечить здоровому глузду. Додатково вказав, що ніякого умислу на несвоєчасне подання зазначеного повідомлення в нього не було, у звязку з чим просив закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Суддя, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч.2 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про суттєві зміни у майновому стані.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить в собі: а) об'єкт; б) об'єктивну сторону; в) суб'єкт; г) суб'єктивну сторону.

Обєктивна сторона правопорушення в даному випадку заключається в неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Пунктом 6 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089,субєкти декларування письмово повідомляють НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форми. Згідно з п.2 розділу зазначеного Порядку повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається через електрону мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті субєкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Враховуючи викладені норми, посилання ОСОБА_1 про відсутність в його діях обєктивної сторони вказаного правопорушення, оскільки на момент придбання квартири ним ще не було подано жодної декларації, а отже змінювати ще було нічого, є помилковим, тобто неправильним уявленням особи відносно суспільної небезпечності вчиненого нею діяння і відносно тих обставин, які мають значення для такого діяння, будучи елементами відповідного складу правопорушення.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Так, суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП характеризується прямим умислом. При цьому особа точно, достовірно, безумовно знає, переконана у тому, що діє всупереч вимогам закону. Тим самим винний усвідомлює протиправний характер своїх дій, передбачає їх небезпечні наслідки, має корисливий мотив чи інші особисті інтереси.

Законодавець, використовуючи філологічні засоби та правила нормотворчої техніки, включив у диспозицію статті термін «завідомо». Поняття «недостовірні відомості» у поєднанні зі вказівкою на "завідомість" їх подання підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій особи, його свідоме прагнення та бажання всупереч діючому законодавству подати саме недостовірні відомості, чому має передувати певна мета.

Ознака завідомості, як правило, застосовується при характеристиці інтелектуального моменту умисної форми вини, для інформування про особливе психічне ставлення винного до окремих фактичних ознак складу злочину і допускає достовірну обізнаність, знання особи про визначені законом обставини. Відсутність такого усвідомлення або його невстановлення можуть свідчити про відсутність складу злочину.

Умисність подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування повинна доказуватись достовірними доказами, що в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є обовязком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Так, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, необхідні докази того, що він усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суддя приходить до висновку, що уповноваженими особами Управління захисту економіки в Донецькій області не надано до суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вказане порушення було виявлено уповноваженими особами УЗЕ в Донецькій області 11.01.2018 року, тобто лише після того, як 22.03.2017 року ОСОБА_1 самостійно подав до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, що свідчить про його бажання надати вказану інформацію та відсутності умислу на її переховування.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, внаслідок чого вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня субєктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.2 ст.172-6 КУпАП та на підставі ст. ст. 9, 10, 247 КУпАП, ЄСПЛ «Надточій проти України», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Іллічівський районний суд м.Маріуполя до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. В. Пустовойт