АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1827/2018 Постанова винесена суддею Шапутько С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою технічноюосвітою, неодруженого, працюючого приймальником в компанії «Модна каста», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 18 січня 2018 року о 02 год. 25 хв. по вул. О. Копиленка, 6 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість, рухливість ходи, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою, та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні постанови судом першої інстанції не було враховано відсутність належних доказів щодо перебування його у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема зазначає, що єдиним доказом у справі є протокол про адміністративне правопорушення, однак при складанні протоколу працівниками патрульної поліції було проігноровано його пояснення, що він був цілком тверезий та лише стомлений, так як події відбувалися близько другої-третьої години ночі, і поводив він себе адекватно. Крім того, протокол працівники поліції складали вже біля медичного закладу, а не на місці, де був зупинений його автомобіль, і відображені в протоколі симптоми (тремтіння пальців рук, рухливість ходи), були зумовлені переживаннями через сімейні обставини, стомленістю, сонливістю, оскільки він працює в нічний час доби.

При цьому, зазначені обставини могли б бути підтверджені відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, однак відеозапис до матеріалів справи не долучений.

Крім того, від проходження огляду на стан сп'яніння на місці він не відмовлявся, але інспектори патрульної поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою електронного приладу, оскільки повідомили, що він повинен одразу поїхати до медичного закладу, щоб підтвердити тверезість та відсутність наркотичного сп'яніння.

Однак, поки вони їхали до медичного закладу, працівники поліції спочатку вимагали у нього гроші, а коли зрозуміли, що від нього вони коштів не отримають, то почали його залякувати, що, навіть зробивши аналіз, в його крові у будь-якому випадку виявлять наркотичні речовини, навіть якщо їх там насправді і не буде, а, так як на той час у нього були складні сімейні обставини, був нічний час доби, то він злякався і зробив так, як вони йому сказали, тобто від проходження огляду відмовився, оскільки був наляканий внаслідок незаконних дій співробітників правоохоронних органів. Після чого на нього було складено протокол, а свідки були зупинені лише щоб підтвердити, що він не бажає їхати саме до медичного закладу.

Таким чином, на думку апелянта, при винесенні оскаржуваної постанови суддя не надав належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам та його словам, а також в порушення вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з'ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_2 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

До того ж, і під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря-нарколога, однак зазначив, що під час його зупинки він не відмовлявся від проходження огляду у лікаря-нарколога, але по дорозі до медичного закладу працівники поліції скористалися ситуацією та, залякавши його, сказали щоб він відмовився від проходження огляду, а у суді суддя йому пробачить і все буде добре, тому біля самого медичного закладу він відмовився від проходження огляду, у зв'язку з чим працівниками поліції було зупинено двох свідків, у присутності яких він підтвердив свою відмову від проходження огляду у лікаря-нарколога.

Про безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, але внаслідок залякувань працівниками поліції відмовився від проходження такого огляду, вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак наркотичного сп'яніння, не надано.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, вважаючи дії інспекторів поліції з приводу його залякувань та ненадання можливості пройти огляд у лікаря-нарколога, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

При цьому, доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів, не заслуговують на увагу.

Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп'яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.