Справа № 450/2180/17 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 33/783/56/18 Доповідач: Белена А. В.
Категорія: ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Львів

Суддя Апеляційного суду Львівської області Белена А.В., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, та його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.10.2017 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1,

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

українця, громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1.,

визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень в дохід держави з позбавлення прав керування транспортним засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 320,00 грн. судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції, 07.08.2017 року о 21:35 год. на автодорозі Київ-Чоп 555 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода), для проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, пропущений з поважних причин, скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що слухання справи в суді першої інстанції відбулося без його участі, хоча він попередив суд про хворобу, через яку не міг бути присутній 17.10.2017 року в судовому засіданні. У зв'язку з цим про існування постанови стало відомо 16.12.2017 року коли по пошті надійшла копія постанови.

Апелянт покликається, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки суд не провів повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи.

Апелянт наголошує, що судом було взято до уваги пояснення свідків, а його письмові пояснення, де він вказує, що за кермом не перебував, алкоголю не вживав, транспортний засіб не його, не були взяті до уваги, а також було поставлено під сумнів повідомлення про перебування на лікарняному. Виписка про амбулаторне лікування з 16.10.2017 року по 20.10.2017 долучена до апеляційної скарги.

Зазначає, що від проходження на встановлення стану сп'яніння не відмовлявся, однак працівники поліції не мали такого приладу і взагалі цього не пропонували, а також не роз'яснили йому його прав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, які просили задоволити апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 168316 від 07.08.2017 року (а.с.1) ОСОБА_1 07.08.2017 рокуна автодорозі Київ-Чоп 555 км керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода), для проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 До даного протоколу долучено пояснення ОСОБА_1, за його підписом, де він вказує, що автомобілем не керував, алкогольних напоїв не вживав, транспортний засіб не його, а тому не було потреби погоджуватися на огляд на стан сп'яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, зокрема твердження щодо керування ним транспортним засобом ґрунтуються на даних протоколу та письмових поясненнях свідків.

Апелянтом суду апеляційної інстанції надано запит ОСОБА_1 та відповідь на неї з Управління Патрульної поліції м.Львова про те, що відеоматеріали з місця події відсутні у зв'язку з обмеженими технічними умовами зберігання відеоінформації на сервері Управління. Також надано документи щодо інвалідності ОСОБА_1

Також ОСОБА_1 було долучено до апеляційної скарги виписку з амбулаторної карти про те, що він з 16 по 20 жовтня 2017 року хворів, яка підтверджує те, що на час винесення рішення ОСОБА_1 був хворий.

В матеріалах справи є супровідні листи до копії постанови суду першої інстанції, однак жоден з них не адресований ОСОБА_1 (а.с.16-18). Також є заява ОСОБА_1 від 05.12.2017 року, скерована по пошті на адресу суду, з проханням повідомити про прийняте рішення щодо нього (а.с.19,20). Вподальшому копія постанови ОСОБА_1 була направлена адресату (а.с.21). Таким чином поважні причини пропуску скаржником строку на подачу апеляції знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк йому слід поновити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 дав пояснення про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення він писав те, що диктували поліцейські. Підпис в протоколі його, але поставив підпис тоді коли йому пригрозили, що дружину в райвідділ забекруть. Наголошував, що автомобілем не керував, посвідчення водія потрібне для роботи, бо це його єдиний заробіток.

Однак, як з'ясовано в суді апеляційної інстанції покази ОСОБА_1 суперечать обґрунтуванням наведеним в апеляційній скарзі, де в першому ж реченні зазначено, що «07 серпня 2017 року вночі, в Пустомиттівському районі Львівської області, на автодорозі сполученням Київ-Чоп, коли я їхав додому, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106№, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, то мене безпідставно зупинили працівники поліції».

Таким чином апеляційні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення межах санкції даної статті - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_5