Справа № 755/5007/18
№3/755/3022/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року суддя Дніпровського районного суду міста Києва Федосєєв С.В., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, (АДРЕСА_1,) -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25.03.2018 року о 00 год. 55 хв., керував автомобілем «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_1, в м. Києві, по п-ту. Ю.Гагаріна, 19, в стані алкогольного сп'яніння. Проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, проводилось за допомогою алкотестера «Драгер», результат тесту склав 1,51‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судові засідання призначені на 23.04.2018 року, 16.05.2018 року, 30.05.2018 року та 06.06.2018 року ОСОБА_1, не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через захисника ОСОБА_3, проте тричі подавав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку із захворюванням на ГРВІ та кропив'янку. При цьому, просив не розглядати справу у його відсутність. Перевіривши зміст поданих клопотань, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки в своїх клопотаннях ОСОБА_1 крім надання довідок медичного закладу ТОВ «Медіол», не навів причин, які б унеможливлювали прибути у судове засідання, та не надав відомостей, які б свідчили про неможливість через хворобу відвідувати судові засідання, враховуючи ту обставину, що відповідно до довідок ТОВ «Медіол» ОСОБА_1 не перебуває на стаціонарному лікуванні.

Так, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

В своїх клопотаннях про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 посилався на поганий стан здоров'я та додавав до них копії довідок про те, що він на час розгляду справи знаходиться на лікуванні, а тому не може з'явитися до суду.

Судом було здійснено запит до відділу загальної канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва з метою встановлення, ким саме було подане клопотання від 06.06.2018 року про відкладення розгляду справи.

Згідно відповіді від 06.06.2018 року наданої діловодом відділу загальної канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4, клопотання про відкладення розгляду справи від 06.06.2018 року вхідний № 31720/1 - подавалось особисто ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав визнання неявки ОСОБА_1 в судові засідання поважною, так як він особисто приходив до суду щоб подати клопотання про відкладення розгляду справи, в той час як не з'являвся в судові засідання, що на думку суду свідчить про те, що він намагається затягнути розгляд справи та ухилитись від відповідальності за вчинене правопорушення. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 під розпис ознайомився із правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбаченими ст. 268 КУпАП, серед яких є право користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. З урахуванням наведених обставин, суд розцінює неявку в судове засідання ОСОБА_1 як таку, що спрямована на затягування розгляду справи з метою уникнення накладення адміністративного стягнення зі спливом передбаченого ст. 38 КУпАП трьохмісячного строку з дня вчинення правопорушення, протягом якого таке стягнення може бути накладено судом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення БР №102433 від 25.03.2018 року, роздруківкою алкотестера «Драгер», актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 особисто погодився з результатами огляду, поясненнями свідків, які наявні в матеріалах справи.

За встановлених фактичних обставин справи, ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.9А ПДР України, вчинив правопорушення, що передбачене диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що всебічно досліджені під час судового засідання.

Суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, на думку суду полягає у піддані ризику небезпеки життя та здоров'я інших учасників дорожнього руху.

При накладенні стягнення суд, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ступінь його вини, обставини які обтяжують його відповідальність те, що ОСОБА_1 вчинив грубе адміністративне правопорушення, обставин які пом'якшують відповідальність правопорушника суд не вбачає і приходить до висновку про необхідність накладення на нього стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 36, 130, 251, 283, 284, 294 КУпАП -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 352 грн. 40 коп. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з моменту її винесення.

Строк пред'явлення до виконання три місяці.

Суддя: