Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/850/2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Гудзя В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Як встановлено постановою судді, 11 листопада 2017 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi», модель «Lancer», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Олександра Довженка біля будинку № 3 в місті Києві, з наявними ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі - ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено без дотримання вимог ст. 245 КУпАП, а саме, суд, визнаючи його вину в скоєнні правопорушення, вважав, що ним не було подано жодного доказу на спростування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, які б виключали його вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Проте, як зазначає у своїй апеляційні скарзі скаржник, наступного дня, після винесення постанови, а саме 05.01.2018, ознайомлюючись з матеріалами справи, він виявив відсутність Висновку КМНКЛ «Соціотерапії» № 008682 від 11.11.2017 року 12 год. 50 хв. за результатами якого у нього не виявлено ознак сп'яніння і як зазначає скаржник, даний висновок (разом з копією) був ним поданий під час судового розгляду для долучення до матеріалів справи, у зв'язку з чим, на думку скаржника, ухвалена судом постанова не відповідає принципу всебічності, повноти та об'єктивності, закладених в ст. 245 КУпАП, а тому його обвинувачення за ознаками ст. 130 КУпАП є незаконним.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 3), у присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, атакож поясненнями самого ОСОБА_2, наданими ним у судовому засіданні, в яких останній, не визнаючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, підтвердив свою відмову від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння на вимогу поліцейського.

При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція).

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Пунктом 17 Розділу ІІІзгаданої вище Інструкції встановлено, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, у разі виявлення ознак сп'яніння, в тому числі наркотичного, в даному випадку ОСОБА_2, повинен був пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння не самостійно, як він це зробив, а відповідно до положень Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735.

З огляду на вищенаведене посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він самостійно, без присутності поліцейських, 11 листопада 2017 року о 12 год. 50 хв. пройшов огляд на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, а саме у КМНКЛ «Соціотерапія», та, згідно висновку лікаря-нарколога вказаної лікарні,у нього не виявлено ознак сп'яніння, не може служити підтвердженням відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його було притягнуто до адміністративної відповідальності не за керуваннятранспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп'яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Більш того, суд апеляційної інстанції вважає голослівними твердження апелянта про те, що його безпідставно зупинили працівники поліції, і що він не порушував Правил дорожнього руху, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме копією постанови від 11.11.2017 року (а.с. 5) про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, яке виразилося у порушенні п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме у керуванні автомобілем без посвідчення водія категорії «В».

З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, в тому числі відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_2, які були надані на запит Апеляційного суду м. Києва, вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 та доповненнях до неї, не спростовують правильності та законності постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не можуть служити такими підставами і посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що в аналогічній ситуації суддя Печерського районного суду м. Києва Тарасюк К.Е. у справі № 757/8524/17-п, 28.03.2017 року прийняв діаметрально протилежне рішення, закривши провадження у справі, в тому числі на підставі того, що не можна посилатися на показання свідків, що заздалегідь надруковані, а також на те, що і цій справі порушник також самостійно звернувся до клініки «Соціотерапія» для проведення медичного огляду та надав суду отриманий висновок, оскільки по-перше, абсолютно аналогічних справ не буває, а по-друге, національне законодавство України не визнає прецидентного права, а тому будь-яке судове рішення, у схожій за обставинами справі, не може мати преюдиційного значення, тобто служити підставою або доказом для прийняття аналогічного по суті рішення.

За таких обставин, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Савицький О.А.