Справа № 603/346/18
Провадження № 3/603/189/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2018 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Іванчук В. М. розглянувши матеріали, які надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого комбайнером у агрофірмі «Мрія», до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 29.05.2018 року о 23 год. 20 хв. в м.Монастириська Тернопільської області, по вул.Шевченка, керував транспортним засобом марки MAZDA 323 державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова). Від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння на місці зупинки, а також у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винним себе у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення визнав, у вчиненому розкаявся.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім визнання в судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, перевіреними на їх допустимість, належність та достатність, а саме::

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №545604 від 29.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 29.05.2018 року о 23 год. 20 хв. в м.Монастириська Тернопільської області, по вул.Шевченка, керував транспортним засобом марки MAZDA 323 державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова). Від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння на місці зупинки, а також у медичному закладі відмовився;

- письмовим поясненням свідка ОСОБА_2 від 29.05.2018 року, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно якого ОСОБА_1, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, у присутності свідка ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду для встановлення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку;

- письмовим поясненням свідка ОСОБА_3 від 29.05.2018 року, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно якого ОСОБА_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, у присутності свідка ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду для встановлення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку;

- дослідженим в судовому засіданні диском з відеофіксацією вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання про наявність в матеріалах справи належних, достатніх і переконливих доказів, які б, поза розумним сумнівом, підтверджували, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння..

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, вважаю за доцільне ОСОБА_1 піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 130, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 352,40 грн. судового збору.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя ОСОБА_4