Провадження № 33/4820/96/18
Категорія: cт. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Коростелкіної Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, працює заступником директора електромереж «Хмельницькобленерго»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення:

-за ч. 4 ст. 130 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

-за ст. 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 17 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

У відповідності до ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що 9 серпня 2018 року о 21 год. 45 хв. в м. Хмельницькому на вулиці Купріна, 54/6, керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та допустив наїзд на бетонне загородження та металевий стовп. В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, після чого ОСОБА_2 вжив алкоголь (горілку), чим порушив п. 2.10 «є» та п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 4 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції щодо нього скасувати, а справу надіслати на новий розгляд. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та не відповідає вимогам КУпАП щодо її змісту, оскільки не з'ясовані всі обставини справи, які має з'ясувати суд згідно положень ст. 280 КУпАП. Вказує, що працівниками поліції та судом не роз'яснено його прав, внаслідок чого ОСОБА_2 не зміг скористатися правовою допомогою адвоката, порушено вимоги ч.1 ст. 33 КУпАП в частині накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, яке не передбачене санкцією цієї статті. Також просить при перегляді судового рішення врахувати незадовільний стан його здоров'я та наявність на утриманні пристарілої матері.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, який в апеляційному суді також просить не призначати йому додаткове стягнення чи зменшити його строк, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, визнав (а.с. 24).

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 9 серпня 2018 року був складений інспектором роти № 1 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП, молодшим лейтенантом Лишенем В.М., того ж дня, в 23 год. 00 хв. в м. Хмельницькому по вул. Купріна, 54/6, ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та допустив наїзд на бетонне загородження та металевий стовп. Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 11).

Крім того, 9 серпня 2018 року о 23 год. 00 хв. був складений інспектором роти № 1 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП, молодшим лейтенантом Лишенем В.М., протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за вживання ним алкоголю (горілки) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2018 року обидва провадження об'єднані в одне провадження (а.с. 24).

Як видно з постанови суду першої інстанції, суд в основу доведеності вини ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП поклав протоколи про адміністративні правопорушення, схему місця дорожньо-транспортної пригоди, роздруківку з алкотестера, письмові пояснення ОСОБА_2, відповідно з якими останній підтвердив свою вину у вчиненні вказаних правопорушень та відеозапис вчиненого правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 33 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП (17 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.), що не передбачене санкцією цієї статті. Проте, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для скасування постанови суду в цій частині апеляційної скарги, зважаючи, що судом накладено стягнення в грошовому виразі, що відповідає санкції ст. 124 КУпАП, відтак його вимоги апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду в цій частині не можуть бути врахованими, зважаючи також, що остаточне стягнення апелянту призначене з дотриманням вимог ст. 36 КУпАП.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота.

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_2 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, не дочекавшись приїзду працівників поліції, вживав спиртні напої. В подальшому, в присутності двох свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 проходив відповідний огляд на стан сп'яніння на місці розташування транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, який проводився поліцейським, під час якого було встановлено факт наявності алкоголю в видихуваному апелянтом повітрі 2,23‰, за наслідками якого був складений протокол, без жодних зауважень підписаний свідками та самим ОСОБА_2, що посвідчено його особистим підписом, який вказав, що «з протоколом згідний» (а.с. 1, 11). Вказані обставини підтверджуються даними пояснень в суді першої інстанції ОСОБА_2, який визнав свою вину, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 6,7), роздруківкою тесту (а.с.3), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних приладів (а.с.4), даними відеозапису фіксування правопорушення працівниками поліції (а.с.9), з якого видно, що ОСОБА_2 повідомляв працівників поліції про обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась з його участю та вказував про вживання ним спиртних напоїв після цього. Підстав визнавати такі докази недопустимими апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було. Незазначення в постанові суду правових наслідків невиконання постанови, щодо долі вилученого посвідчення водія не вказує про наявність підстав для скасування, вказані питання можуть вирішуватись під час виконання судового рішення.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції та суд першої інстанції порушили його право на захист, він був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою адвоката, на увагу не заслуговують. Апелянт відповідно до вимог чинного законодавства отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, своїм підписом у протоколі підтвердив факт роз'яснення йому поліцейським прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, а в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 про ознайомлення його з правами, що передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі, і роз'яснено його право на правову допомогу (а.с. 23). Відтак підстав вважати, що нероз'ясненням його прав порушено його право на захист, в апеляційного суду немає та такі доводи апеляційної скарги не можуть бути враховані, не скористався таким правом він і під час апеляційного розгляду.

Ті обставини, що ОСОБА_2 має незадовільний стан здоров'я, оскільки страждає на гіпертонічну хворобу ІІ стадії, хронічний бронхіт, хронічний панкреатит, остеохондроз хребта та наявність на утриманні пристарілої матері, не спростовують висновків суду з приводу остаточного визначеного судом стягнення, та не можуть бути враховані судом згідно приписів ч.2 ст. 33 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини апелянта у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання

ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстав для непризначення стягнення в виді позбавлення права керування транспортним засобом чи зменшення його строку, як в суду першої інстанції, так і в апеляційного суду немає. Апеляційний суд зауважує, що санкцією ч. 4 ст. 130 КУпАП (яка є більш серйозним правопорушенням з числа вчинених) передбачено, зокрема, стягнення в виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що положеннями ст. 294 КУпАП не передбачено можливості призначення апеляційним судом нового розгляду справи, тому такі вимоги апелянта не ґрунтуються на положеннях закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя