Дата документу Справа № 335/3435/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 335/3435/18 Головуючий в 1 інстанції Шалагінова А.В.
Провадження № 33/778/330/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю прокурора Фоміної Г.В., Шулунової О.В., адвоката ОСОБА_2, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану та проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_3, обіймаючи посаду заступника начальника бюджетного управління-начальника відділу по забезпеченню проведення видатків з бюджету бюджетного управління департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, відповідно до ст. 1, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи субєктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», на порушення вимог ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, 28.08.2017 придбала за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6479/17/001019 транспортний засіб «Honda Accord» седан-В, 2013 року випуску, вартістю 539 200,08 гривень, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01.01.2017, проте, у встановлений законом десятиденний строк не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, що виникли у звязку із придбанням вказаного транспортного засобу, а зробила це лише 18.09.2018, тобто несвоєчасно.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. Вказує, що з зазначеною постановою суду не згодна у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушеннями норм процесуального права, оскільки ОСОБА_3, дізнавшись про необхідність подання відомостей про суттєві зміни, які відбулися у її майновому стані, подала їх 18.09.2017 року, тобто до складання протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про відсутність у неї умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_3, та в матеріалах справи відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. На виконання постанови суду Департамент захисту економіки доопрацював матеріали відносно ОСОБА_3 та вніс виправлення до протоколу, шляхом складання нового протоколу з номером № 63 та датою складання 11.04.2018 року, однак нормами КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС № 1376 від 06.11.2015 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року) не передбачено складання двох протоколів. Тому вказаний протокол № 63 від 11.04.2018 року не може слугувати підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, в протоколі зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 08.09.2017 року, а датою виявлення правопорушення є 15.03.2018 року, однак сторона захисту не погоджується з цим, оскільки в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення містяться запити Департаменту захисту економіки Національної поліції України до Міського голови м. Запоріжжя, Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області з яких вбачається, що останнім стало відомо про факт несвоєчасного подання відомостей до НАЗК ОСОБА_3 щодо автомобіля ще у січні 2018 року, а протокол був складений лише 26.03.2018 року. В матеріалах справи, наявна роздруківка із сайту НАЗК де вказано, що ОСОБА_3 повідомила про суттєві зміни в майновому стані 18.09.2017 року, тому вважає, що антикорупційному правоохоронному органу могло бути відомо про порушення строку подання повідомлення про зміну майнового стану ще у вересні 2017 року і, строк повинен рахуватися з моменту, коли стало відомо про вчинення правопорушення, а не з моменту коли матеріалам справи надається оцінка.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_3 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який висловив заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, яким районний суд надав належну оцінку.

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 є субєктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у її майновому стані 28.08.2017р. відбулись суттєві зміни у звязку з набуттям права власності на транспортний засіб «Honda Accord 2356», у кузові чорного кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 і вона знала про необхідність повідомлення про них до НАЗК, але подала таке повідомлення лише 18.09.2017р.

При апеляційному розгляді ОСОБА_3 вказала про те, що не оспорює фактів придбання автомобіля і несвоєчасного внесення відомостей щодо зміни у майновому стані і акцентує увагу на тому, що строки накладення адміністративного стягнення сплинули.

Твердженням ОСОБА_3 про відсутність умислу на несвоєчасне подання відповідних відомостей суддя районного суду, відхиляючи їх, надала належну оцінку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд наклав на неї стягнення поза межами строку накладення такого стягнення, апеляційний суд вважає слушними виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При цьому апеляційна інстанції звертає увагу, що строки розгляду даної справи про адміністративне правопорушення згідно ч. 4 ст. 277 КУпАП не зупинялися.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, з чим і погодився місцевий суд, що датою вчинення правопорушення слід вважати дату, коли у ОСОБА_3 сплив 10-денний строк, зазначений в ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», тобто 08.09.2017 р., а датою виявлення 15.03.2018 р., дату коли посадовою особою органу Національної поліції надається оцінка зібраним доказам у їх сукупності.

Однак висновок суду першої інстанції щодо дати виявлення правопорушення апеляційний суд вважає помилковими.

Так, матеріали справи містять відомості щодо проведення УЗЕ в Запорізькій області ДЗЕ Національної поліції України з 05.01.2018 року перевірки стосовно дотримання ОСОБА_3 вимог Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.26-44).

17.01.2018 року УЗЕ в Запорізькій області ДЗЕ Національної поліції України отримана інформація про реєстрацію 28.08.2017р. за ОСОБА_3 наведеного вище транспортного засобу (а.с.33).

Про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_3 повідомила на офіційному веб-сайті НАЗК, тобто у передбаченому законом спеціально для контролювання майнового стану субєктів, відкритому джерелі, належному, до того ж, антикорупційному правоохоронному органу.

Результат пошуку цієї інформації у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування засвідчив, що днем опублікування інформації про зміни у майновому стані ОСОБА_3 на офіційному веб-сайті НАЗК є 18.09.2017 року (а.с.58).

Отже, володіючи інформацією про дату внесення ОСОБА_3 до відповідного реєстру інформації щодо змін у майновому стані і, маючи відомості з приводу дати реєстрації вказаного транспортного засобу за даною особою, датою виявлення правопорушення слід вважати 17.01.2018 року.

При цьому апеляційна інстанція зауважує, що діючим законодавством чітко не визначено, що слід вважати днем виявлення правопорушення.

Разом з тим, при вирішенні справи вважаю за необхідне, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства і джерелом права.

У справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 р.(заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини встановив порушення ст. 6 Конвенції і зазначив, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У згаданому рішенні Суд зазначив, що відповідні правові акти явно суперечили один одному. У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56).

Отже, у разі коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязанні застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вважаю за необхідне у даній справі констатувати, що обчислення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності не може залежати від спритності посадової особи у наданні оцінки доказам, інакше буде свавільним.

З цього питання звертає на себе увагу час обізнанності уповноваженого органу у сфері протидії корупції про недотримання ОСОБА_3 певних вимог законодавства, день надання оцінки зібраним доказам за твердженням ініціатора складання протоколу та дати складання як первісного протоколу про адміністративне правопорушення, так і протоколу, який складався вдруге, що є розтягнутим у часі.

Тому, у даному випадку за встановлених вище обставин, днем закінчення передбаченого ч. 3 ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення слід вважати 17.04.2018 р.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягало закриттю. Накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення поза межами цього строку є незаконним.

За таких обставин вважаю за необхідне закрити провадження по даній справі відносно ОСОБА_3 в зв'язку з тим, що закінчились строки накладення адміністративного стягнення, з урахуванням положень ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2018 р. скасуванню.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2018 року, якою на ОСОБА_3 накладено стягнення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1