Справа № 359/225/18 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/384/18 Доповідач у 2 інстанції Рудніченко О. М.
Категорія 147 12.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Рудніченко О.М.

секретар: Чорнобривець В.В.,

за участю:

захисника ОСОБА_2,

свідка ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року, якою:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 15 грудня 2017 року о 23 год. 50 хв. в с. Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Кийлівська, водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки «Mercedes Vito» д.н.з НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР України.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 352грн.40коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення наданому останньому, не вказані свідки, не зважаючи на те, що у поясненнях, які додані до протоколу міститься інформація про те, що начебто свідки були наявні на місці зупинки транспортного засобу. Однак жодного із свідків не було на тому місці де до ОСОБА_4 під`їхали працівники поліції і після нав`язування факту, що останній керував транспортним засобом, який стояв на узбіччі, який був закритий і не заведеним. В поясненнях свідків, які фактично є надрукованими працівниками поліції не вказаний час коли вони їх надали, тому такі пояснення не можуть бути допустимими доказами по справі.

Окрім того апелянт зазначає, що погодився б пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак через невідомі причини працівники поліції не пропонували пройти огляд на місці затримання у відповідності до ст. 266 КУпАП.

Також ОСОБА_4 вказує на те, що факт його відмови від проходження огляду за допомогою спецприладу «Драгер» є підставою для проходження медичного огляду у найближчому закладі охорони здоров`я. З досліджених матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_4 був виданий акт направлення на огляд в заклади медичної охорони.

Керуючись вищевикладеним, на думку апелянта, протокол містить недостовірні відомості, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Окрім цього, апелянтом було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області він отримав лише 13 лютого 2018 року, а апеляційна скарга подана 23 лютого 2018 року, тому з урахуванням того, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання певної події, апеляційна скарга була подана вчасно.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4, який винним себе не визнав та підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_4 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 008804 від 16 грудня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_4, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_4 16 грудня 2017 року о 01 год. 05 хв. від проходження огляду на стан сп'яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 4),

- іншими письмовими доказами.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 підтримав свої письмові пояснення, які містяться в матеріалах адміністративного провадження та пояснив, що він є учасником громадської організації з охорони громадського порядку у м.Борисполі ГФ загін ТО м.Бориспіль. Їх організація допомагає працівникам поліції слідкувати за громадським порядком. В той день нас викликали працівники поліції до міськвідділу, щоб ми засвідчили відмову водія від проходження на стан алкогольного сп'яніння. В нашій присутності водій ОСОБА_4 ухилявся від підписання будь-яких протоколів та документів і відмовився від проходження всіх видів огляду на стан алкогольного сп'яніння. Даний водій давав суперечливі показання з приводу керування транспортним засобом, зазначав, що він був за кермом, то не був за кермом, то був поряд з машиною, чи поряд з магазином. Це, на думку свідка, тому, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння, оскільки його мова була не чітка, він хитався, та не міг чітко сформулювати свої пояснення.

Таким чином, суддя місцевого суду проаналізувавши всі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на те, що він не керував транспортним засобом, а просто підійшов до нього і навіть не встиг відкрити, як до нього прибули працівники поліції та почали нав`язувати ОСОБА_4 керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак, апеляційний суд критично відноситься до даних тверджень апелянта та оцінює їх як спосіб захисту від адміністративної відповідальності. Крім того, дані твердження спростовуються наявними в матеріалах адміністративного провадження рапортами інспектора СРПП №3 Бориспільського ВП ГУ МВС України в Київській області старшого сержанта поліції Лихошви М.Ю. та інспектора СРПП №3 Бориспільського ВП ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта поліції Свириденка Д.О. (а.с.6-8).

Також апелянт вказує, що він був згодний на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але через невідомі причини працівники поліції не пропонували ОСОБА_4 пройти вказаний огляд та не було запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп'яніння, є безпідставними, такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, спростовуються вищезазначеними рапортами працівників поліції та показаннями свідка ОСОБА_3, наданими в суді апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_4 про пояснення свідків, які на його думку є фактично надрукованими працівниками поліції спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які написані власноручно та засвідчено особистими підписами (а.с.4) та підтриманими свідком ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, твердження апелянта про порушення оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення є такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_4 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_4 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 16 січня 2018 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_4 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко