Справа № 480/32/18 27.04.2018 27.04.2018 27.04.2018
Номер провадження: 33/784/192/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 2 січня 2018 року о 6 год. 00 хв. ОСОБА_1, рухаючись по вул. Велика Морська, 21, керував транспортним засобом ВАЗ 21051, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, про що зазначав і в суді першої інстанції. Натомість, відповідаючи на незаконну вимогу поліцейського, він відмовився дихати йому в обличчя (про що і написав в протоколі). Також стверджує, що проїхати до медичного закладу з метою проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейські йому не пропонували.

Зазначає, що на момент, коли він спілкувався з працівниками поліції ніяких свідків не було. В подальшому, коли працівники поліції запропонували почекати, поки вони будуть оформлювати документи, він пішов лагодити фару, яка не працювала (що і стало причиною зупинки), в цей час до поліцейських підійшли якісь люди.

Вказує на те, що просив суд першої інстанції викликати до суду свідків та безпосередньо їх допитати, на що суд зобов'язав з'явитись в судове засідання поліцейських, що склали протокол про адміністративне правопорушення, та нібито свідків, які були присутні при його складанні, а також витребувати відеоматеріали з нагрудного відеореєстратора поліцейських.

Проте, свідки та поліцейські в судове засідання на виклик суду не з'явилися. Крім того, поліцейські не надали матеріали відеофіксації, а суд ніяким чином не відреагував на це та, не запитавши його думки, постановив розглядати справу за наявними в справі матеріалами, чим порушив його право на захист.

Апелянт вважає, що таким чином він був фактично позбавлений можливості довести свою невинуватість встановленими законом засобами. А саме: шляхом допиту свідків він мав змогу довести, що вказані особи особисто не могли чути його нібито «відмови» від проходження медичного огляду на стан сп'яніння. Шляхом перегляду матеріалів відеофіксації він мав змогу спростувати, що йому пропонували пройти медичний огляд, тим більше в присутності свідків, а також спростувати факт його відмови.

Крім того, зазначає, що відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, поліцейські повинні були заповнити спеціально затверджену форму про направлення водіїв для проведення огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, чого зроблено не було, що на думку апелянта, свідчить про недотримання вимог закону працівниками поліції підчас складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку апелянта, він був позбавлений можливості у встановленому Інструкцією порядку пройти відповідний огляд.

При цьому зазначає, що перебуваючи у повній впевненості у тому, що він не вживав алкоголю, одразу після спілкування з працівниками поліції (протягом години), він поїхав до медичного закладу, в якому він пройшов огляд на стан сп'яніння та надав до суду відповідний документ про те, що він був тверезий.

Вважає безпідставними твердження судді про те, що надана в якості доказу виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, не є належним доказом, оскільки, на думку апелянта, законом не передбачено, що факт перебування чи не перебування у стані алкогольного сп'яніння може бути доведений або спростований лише якимось певним доказом і ніяким іншим.

Також додає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування транспортним засобом іншій уповноваженій особі, що викликає сумніви у законності дій поліцейських при оформленні адміністративних матеріалів та їх дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеному у протоколі.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2018 р. серії БР №240984, згідно якому ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозапису, здійсненому за допомогою нагрудної камери поліцейського при його складанні.

Із витребуваного та дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, оскільки, як слідує з заяв працівників поліції, ОСОБА_1 мав різкий запах алкоголю з рота. Однак ОСОБА_1 категорично відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Тому, доводи апелянта про те, що йому не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та у медичному закладі є неспроможними.

Також спростовуються твердження апелянта про те, що працівники поліції вимагали дихати їм в обличчя.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції роз'яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно яким, в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Хоча свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були допитані судом, але письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що свідки не були присутніми при його відмові від проходження огляду на стан сп'яніння не відповідають матеріалам справи, оскільки ці свідки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а їх письмові пояснення узгоджуються з даними відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкції), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, а саме: не склали спеціально затверджену форму про направлення водіїв для проведення огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, є необґрунтованими, оскільки така форма складається у разі згоди водія на проходження огляду у медичному закладі, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції, результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоров'я можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до п. 22 розділу III цієї Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважається недійсним.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 надав до суду виписку із медичної карти № 15 від 02.01.2018 р., наданої ОСОБА_1 як доказ підтвердження його невинуватості. Окрім того, на запит апеляційного суду Миколаївської області Миколаївський обласний наркологічний диспансер надав копію медичної картки амбулаторного хворого №15 від 02.01.2018 р. відповідно якої ОСОБА_1 02.01.2018 р. о 08 год. 00 хв. проходив медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в МОНД за допомогою алкотестеру Драгер та йому встановлено діагноз: «тверезий».

Однак, зазначені документи не є допустимими доказами, оскільки медичний огляд проведено з порушенням вимог зазначеної Інструкції та у відсутність поліцейського.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, теж не відповідають дійсності, оскільки, як слідує з відеозапису, працівник поліції заявив про те, що ОСОБА_1 не вправі керувати транспортним засобом, і саме останній викликав іншого водія, що ОСОБА_1 підтвердив при апеляційному розгляді.

Окрім того, в поясненнях у протоколі про адміністративне правопорушення міститься власноруч виконане письмове зобов'язання ОСОБА_1 не керувати транспортним засобом.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, відсутні підстави для скасування постанови, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: