Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1259/2018
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ночов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Федорова О.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цією ж постановою з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 133891 від 04.12.2017 року, ОСОБА_2 04.12.2017 року о 15 год. 40 хв. в м. Києві по вул. А. Навої, 69, керував автомобілем «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння: неприродна блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння кінцівок рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями водій порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 755/18659/17 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог поданої скарги, скаржник посилається на те, що, всупереч вимогам ст.ст. 245, 252 КУпАП, судом першої інстанції не було здійснено повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, висновки суду першої інстанції про визнання ним вини - безпідставні, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Зокрема, як зазначає скаржник, всупереч вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), працівниками патрульної поліції не надано: довідки, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення; довідки про отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; довідки про належність транспортного засобу, а матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження повторності вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, як зазначає апелянт, йому невідомо про винесені щодо нього рішення суду за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та він не визнавав своєї вини за ч. 2 ст. 130 цього Кодексу в судовому засіданні під час розгляду справи № 755/18659/17, а висновки суду про це в оскаржуваній постанові є безпідставними.

Також, у своїй скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що з наявного в матеріалах справи протоколу серії БД № 133891, фабула правопорушення відповідає складу правопорушення, передбаченого ч. 1, а не ч. 2 ст. 130 КУпАП, що свідчить про те, що працівниками патрульної поліції було помилково кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП, проте суд першої інстанції не надав оцінку цим обставинам.

На вищевикладене, як вважає скаржник, вказує і та обставина, що в наданій йому копії протоколу серії БД № 133891, взагалі не вказана частина ст. 130 КУпАП, за якою кваліфіковано його дії, проте в оригіналі протоколу вона вже була дописана.

Зважаючи на ці та інші, наведені у скарзі, обставини, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції, перейнявши на себе обов'язок доказування, дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі недопустимих доказів, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, обґрунтовуючи свій висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суддя послався на те, що його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків та поясненнями самого порушника, який визнав вчинення ним протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 цього Кодексу.

Разом з тим, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що цей висновок, як і саме судове рішення, не можуть бути визнані законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

По-перше, ч. 2 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першоюцієї статті, в тому числі за повторну протягом року відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 133891 від 04 грудня 2017 року, відсутнє будь-яке посилання на те, що його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку, тобто одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, було вчинено повторно протягом року.

Більш того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, під час складання вказаного вище протоколу, в ньому взагалі не була зазначена будь-яка частина ст. 130 КУпАП, що підтверджується копією цієї постанови, яка була вручена ОСОБА_2 та надана суду апеляційної інстанції під час розгляду його апеляційної скарги.

При цьому, з матеріалів справи не зрозуміло, коли і за яких обставин у згаданому вище протоколі було дописано номер відповідної частини ст. 130 КУпАП, а саме ч. 2, який до того ж містить очевидне виправлення.

По-друге, у відповідності до вимог пунктів 4, 5 розділу VII. Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, яким регламентуються особливості оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, вчинені повторно, поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу. Крім того, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги відповідної Інструкції дотримані не були, на що також обґрунтовано звертається увага в апеляційній скарзі, оскільки, при направленні матеріалів справи до суду, жодної із зазначених вище довідок долучено не було, окрім копії постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2017 року у справі № 369/9351/17, яку було роздрукована 05.12.2017 з Єдиного державного реєстру судових рішень, та яка не містить ідентифікації особи щодо якої винесено зазначену постанову.

По-третє, як передбачено п. 12 розділу ІІ. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

А згідно п. 6 розділу ІХ. Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зважаючи на вказані вимоги відомчих інструкцій, а також доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він у суді першої інстанції не визнавав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, судом апеляційної інстанції було витребувано із Управління патрульної поліції у м. Києві відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейських, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_2, який не було приєднано до справи, хоча відео з нагрудної камери АА01029 додавалось до протоколу про адміністративне правопорушення разом з поясненнями свідків, про що прямо зазначено в протоколі.

Однак переглядом наданого суду апеляційної інстанції відеозапису встановлено, що на ньому не зафіксовано не лише відмови ОСОБА_2 від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а й свідків, у присутності яких така відмова відбувалась, що позбавляє суд можливості спростувати доводи апеляційної скарги, в яких апелянт заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, зокрема факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Що ж стосується наявних у справі письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то враховуючи ту обставину, що їх зміст, окрім анкетних даних, заздалегідь надрукований на спеціальному бланку, вони не можуть бути визнані беззаперечним доказом вини ОСОБА_2, тим більше, що у них зазначається про відмову водія від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного приладу DRAGER Alcotest та у медичному закладі (лікаря-нарколога), що не дає можливості однозначно визначити те, від якого саме виду огляду відмовлявся водій та які саме дії він вчиняв щодо ухилення від такого огляду.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не містять в собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому посилання в оскаржуваній постанові на протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не є підставою для визнання цієї постанови законною та обґрунтованою.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також доводи апеляційної скарги щодо недотримання встановленої законодавством процедури проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об'єктивного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягаєзадоволенню, а оскаржувана ним постанова - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Винниченко Л.М.