Справа № 428/3918/18
Провадження №3/428/957/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевої М.О.,

захисника ОСОБА_1,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює: таксі «Рікс», водієм, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БР № 120399 від 04.04.2018 року, 04.04.2018 року о 17 годині 00 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Курчатова, біля буд. 30, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (бетонну сходинку), що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу.

Згідно протоколу серії БР № 245328 від 04.04.2018 року, 04.04.2017 року о 17 годині 10 хвилин в м. Сєвєродонецьку, по вул. Курчатова, біля буд №30, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом, вживав алкоголь після ДТП за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та пояснив, що він працює в таксі «Рікс». 04.04.2018 року у нього був вихідний. Приблизно о 18 годині його напарник ОСОБА_3 пригнав йому автомобіль - ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1, на якому вони разом працюють, припаркував його біля будинку, залишивши його на нейтральній швидкості та пішов. Через те, що транспортний засіб перебував на нейтральній швидкості він самовільно почав рух та заїхав на бетонну сходинку. Про те, що сталося йому повідомила дружина, після чого він вийшов, попросив сусіда, що той допоміг відбуксирувати автомобіль, сусід намагався йому допомогти, але трос порвався. Потім приїхала поліція і він їм став пояснювати, що він не керував транспортним засобом, що автомобіль був припаркований, а до того за кермом був його напарник і саме він залишив автомобіль. Працівники поліції стали казати, що вони заберуть автомобіль на штраф майданчик, після чого господар автомобіля вмовив його підписати пояснення, що саме він керував транспортним засобом, хоча того дня він за кермом не був, транспортним засобом не керував. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 до суду надав письмові пояснення, які долучені до матеріалів адміністративної справи, та пояснив, що ОСОБА_2, 04.04.2018 року не керував транспортним засобом та не вчиняв ДТП. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні інспектор УПП в Луганській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_4 пояснив, що 04.04.2018 року він отримав повідомлення від інших працівників поліції про те, що в м. Сєвєродонецьку в районі буд. Курчатова, буд. 30 сталася ДТП. Коли вони приїхали на місце, побачили автомобіль ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1, який заїхав на бетонну сходинку, а поряд знаходився водій ОСОБА_2, який перебував у стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_2 їм спочатку почав пояснювати, що не він був за кермом, а його напарник, але потім зізнався, що транспортним засобом керував саме він. Вони йому запропонували пройти медичний огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, але ОСОБА_2 поводив себе неадекватно, не погоджувався на їх пропозицію, але потім погодився пройти медичний огляд у медичному закладі. Ними у відношенні ОСОБА_2 було складено протоколи за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що наприкінці березня на початку квітня, точну дату вона не пам'ятає вона йшла по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку та побачила, що автомобіль, марку та колір якого вона не пам'ятає, заїхав на бетонну сходинку. Водія зазначеного автомобіля вона чітко не бачила, але їй здається, що він був молодим хлопцем, віком до 30 років.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він працює в таксі «Рікс» і є напарником ОСОБА_2, вони працюють з ним на одному автомобілі. 04.04.2018 року приблизно після 15 години дня, він забрав автомобіль з ремонту та відігнав його до будинку ОСОБА_2, припаркувався та пішов до ОСОБА_2, щоб віддати йому ключі. Коли вони вийшли разом з ОСОБА_2 на вилицю, то побачили, що автомобіль заїхав на бетонну сходинку, оскільки він залишив його не нейтральній швидкості, не поставивши на ручні гальма. Він пішов знайти когось, щоб допомогли відбуксирувати автомобіль, а ОСОБА_2 залишився біля автомобіля. Коли повернувся, побачив, що на місце ДТП приїхали працівники поліції та не став підходити. У тому що сталося ДТП винен він.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_2. 04.04.2018 року до нього звернувся ОСОБА_2 та попросив відбуксирувати його автомобіль, оскільки той заїхав на бетонну сходинку, при цьому пояснив, що його напарник пригнав автомобіль і залишив його на нейтральній швидкості, внаслідок чого автомобіль покотився і заїхав на бетонну сходинку. Він намагався допомогти сусіду, підчипив його автомобіль тросом, але торос порвався і відбуксирувати його не вдалося.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 є її чоловіком. 04.04.2018 року її чоловік перебував вдома, був після зміни. Приблизно після обіду, точний час вона не пам'ятає, напарник її чоловіка, пригнав автомобіль, на якому вони працюють позмінно, та припаркував його біля їх будинку. Потім виявилося, що вказаний автомобіль заїхав на бетонну сходинку, але її чоловік в той день за кермо не сідав взагалі. Потім приїхали працівники поліції та господар автомобілю, який вмовив її чоловіка взяти усю провину на себе.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, інспектора Павлюкова В.О., свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП встановлена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, -

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачаться з протоколів про адміністративне правопорушення серії БР № 245328 від 04.04.2018 року та № 120399 від 04.04.2018 року, ОСОБА_2 в вину інкримінується те, що він 04.04.2018 року вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_2 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом 04.04.2018 року.

Пояснення ОСОБА_2 в цій частині повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які не викликають у суду сумнівів, оскільки узгоджуються з матеріалами справи, а доказів які б спростовували вказані пояснення суду не надано.

В якості доказів даного правопорушення, крім показань поліцейського, свідків, надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

Натомість, як вбачається з пояснень самого ОСОБА_2 та допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_3, 04.04.2018 року саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1.

Крім того, суд критично оцінює письмові пояснення свідка ОСОБА_9, оскільки в судовому засіданні зазначений свідок не змогла підтвердити надані нею раніше письмові пояснення та пояснила, що водія автомобіля вона чітко не бачила, але їй здається, що він був молодим хлопцем, віком до 30 років.

Таким чином, факт керування транспортним засобом 04.04.2018 року ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбаченихст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_11 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «ОСОБА_6 проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі та перевірених судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_2 та пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що не ОСОБА_2, а свідок ОСОБА_3 керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1, при обставинах, встановлених судом, тому суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушень, передбачених ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова