Справа № 496/948/18
Провадження № 3/496/572/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11 березня 2018 року о 03.35 годині в м. Біляївка по вулиці Кравченко, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова, нестійка хода, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у скоєному правопорушенні не визнав та йому були розясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України. Пояснив, що не керував автомобілем і йому не зрозуміло чому на нього склали протокол.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні був попереджений з положеннями ст. ст. 384, 385 КК України та пояснив, що його запросили в районний відділ поліції в м. Біляївка та при ньому ОСОБА_1 відмовився проходити медичне освідування в лікарні. Однак при зупинки водія він не був присутній.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні був попереджений з положеннями ст. ст. 384, 385 КК України та пояснив, що його запросили в районний відділ поліції в м. Біляївка, де ОСОБА_1 говорив, що він не їхав за кермом, від проходження медичного освідування на стан спяніння відмовлявся. Також свідок не був присутній при зупинки водія.

Працівник поліції, який складав протокол ОСОБА_4, який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив обставини викладені в протоколі.

Суддя, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, прийшов до наступних висновків.

Згідно до розділу І ст. 7 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі доданого до матеріалів справи немає підтвердження того, що водію пропонували пройти огляд на стан спяніння на місці, навпаки наголошували на необхідності одразу проїхати до медичного закладу, що також підтверджується поясненнями свідків, які зазначили, що ОСОБА_1 побачили тільки у відділенні поліції та він заперечував проти того щоб їхати на освідування до лікарні.

Вказане свідчить про те, що порядок виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного спяніння був порушений, що є суттєвим недоліком при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, який не дає змоги надати обєктивну оцінку діям особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не було надано жодного доказу щодо підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, так як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності стверджує, що не керувала автомобілем, тому, вказаний сумнів, згідно до практики ЄСПЛ повинен тлумачитися на користь позиції ОСОБА_1 Оглянуте в судовому засіданні відео с камер працівників поліції, та камери яка знаходилась на будівлі поряд з містом зупинки автомобілю, не доводять факт керування Чу маченко А.П. автомобілем.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає, зокрема, у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Енгель на інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов'язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст. 62 Конституції України, відповідно до ч. 3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із вищезазначеного, суддя, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження по справі відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскарженою до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.

08 червня 2018 року

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.