АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/1362/18 Справа № 702/599/18 Головуючий по 1 інстанції Чорненька Д. С.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, його захисника адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень та один рік позбавлення права керування транспортними засобами; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

в с т а н о в и в :

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 05.08.2018 року о 00 год. 25 хв. керував автомобілем CHRYSLER SEBRINA н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.09.2018 р. та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтовано.

Вказує, що факт керування автомобіля в стані алкогольного сп'яніння не відповідає дійсності, оскільки поліцейські, які писали рапорти, вказували неправдиву інформацію і не могли бачити рух автомобіля польовою дорогою. Зазначає, що всі рапорти мають одну і ту ж послідовність слів при описі моменту руху та зупинки транспортного засобу, що вказує на те, що вони переписувались з єдиного джерела і не відображають реальної ситуації на місці події, хоча з відеозапису (файл VID-20180805-WА0003) чітко видно, що автомобіль Крайслер стоїть на земельній ділянці в кущах та жодної польової дороги поряд немає. Той факт, що автомобіль не рухався підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, однак їх покази не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Також апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_3 05.08.2018 року в 00 год. 25 хв. на вул. Шевченка в с. Княжики керував транспортним засобом. Але жоден зі свідків не підтвердив той факт, що автомобіль був на проїзній частині вул. Шевченка. Тобто в протоколі поліцейський Сніцар О. В. навіть не вірно зазначив місце вчинення адміністративного правопорушення.

Вказує, що підстави для освідування ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння у працівників поліції були відсутні, адже він не керував транспортним засобом. Працівником поліції було порушено процедуру складання протоколу, проведення огляду на стан сп'яніння, процедуру відсторонення та затримання транспортного засобу і встановлення особи ОСОБА_3 Свідки нібито вчинення ОСОБА_3 правопорушення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є зацікавленими особами.

Крім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу про адмінправопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП апелянту не було роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, й взагалі не було повідомлено, що відносно нього складають протокол за ст. 130 КУпАП, що є грубим процесуальним порушенням, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395. До протоколу не долучені письмові покази свідків, натомість матеріали провадження містять пояснення свідка ОСОБА_9, який не був зазначений в протоколі як свідок і не підписував його. Крім того, в протоколі взагалі не зазначені ознаки сп'яніння, як це вимагає інструкція. Таким чином, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп'яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови безпідставно зазначив про не обов'язковість застосування підзаконних нормативно-правових актів в яких зазначена необхідність встановлення ознак сп'яніння, оскільки таке твердження суду суперечить ч. 6 ст. 266 КупАП та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 p. №1103, на який зсилається дана норма права.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені. Просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі за відсутністю у його діях складу правопорушення. Категорично заперечив факт керування ним автомобілем за указаних вище обставин.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту у якості свідків дружина обвинуваченого ОСОБА_5 та батько обвинуваченого ОСОБА_7 надали покази, які за змістом є аналогічними щодо істотних обставин зазначених в оскаржуваній постанові подій. Вони вказали, що вони всі разом сім'єю того дня копали картоплю. Вечором вирішили поїхати на ставок скупатися. Чоловіки купалися, а дружина пішла до магазину по пиво. Вони разом випили пива й відпочивали. У батька обвинуваченого виник конфлікт з охоронцем ставка ОСОБА_9, який забороняв їм купатися і вказував, що вони начебто й рибу ловили на ставку. Конфлікт переріс у сварку, й охоронець викликав поліцію. Вказують, що після вживання пива ОСОБА_3 за кермо автомобіля не сідав і не планував цього робити.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції указаних вище вимог дотримався не в повному обсязі, ухваливши постанову, зміст якої не відповідає вимогам КУпАП щодо встановлення всіх істотних обставин правопорушення, а висновки про наявність у діях обвинуваченого складу правопорушення, яке поставлене йому у вину, ґрунтуються на доказах, які не можна вважати допустимим і достовірними.

Насамперед суддя апеляційного суду відзначає, що у змісті оскаржуваної постанови взагалі не вказане місце вчинення особою поставленого у вину правопорушення, хоча у протоколі воно зазначене. Це вказує на невідповідність змісту оскаржуваної постанови щодо опису змісту діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП, де вказується на обов'язковість встановлення судом у змісті постанови місця вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Це вказує на необхідність безумовного скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Враховуючи це, а також відсутність у апеляційного суду процесуальних повноважень щодо повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції за указаних вище обставин, суд апеляційної інстанції має самостійно оцінити наявні у справі докази на предмет їх допустимості, достовірності і достатності для підтвердження наявності в діях обвинуваченого складу поставленого йому у вину правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність, крім іншого, встановлена також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт такої відмови не заперечується апелянтом, який вказує на безпідставність наполягань працівників поліції щодо проходження ним огляду на стан сп'яніння, оскільки він не керував автомобілем. Це підтверджується і змістом переглянутих відеоданих з місця пригоди, на яких немає жодної об'єктивної інформації про фактичне керування обвинуваченим автомобілем, однак зафіксовані його численні пояснення працівникам поліції, що він не був за кермом автомобіля. Відео стосується обставин документування події.

Оскільки відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння встановлена чинним КУпАП виключно для спеціального суб'єкта, яким є особа, яка керує транспортним засобом, цей факт має доказуватися органом чи посадовою особою, яка фактично обвинувачує іншу особу у вчиненні правопорушення, за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів.

У якості таких до суду першої інстанції був поданий протокол про адміністративне правопорушення і письмові пояснення ОСОБА_9, в яких він пояснює, що бачив, як ОСОБА_3 керував автомобілем. Це ж він підтвердив і в ході його безпосереднього допиту в суді першої інстанції.

Також у якості доказів керування обвинуваченим автомобілем суд послався на покази трьох працівників поліції, які були на місці пригоди, а саме Огородника О. А., Скалія О. С. та Романчука Д. В. Крім цього, доказом цього факту суд вважає також дані постанови про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст. 126 КУпАП за керування автомобілем без посвідчення водія.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією місцевого суду щодо допустимості, належності і достатності вказаних вище доказів для встановлення факту керування обвинуваченим автомобілем за вказаних вище обставин.

По-перше, протокол складав працівник поліції Сніцар О. В., який, як він сам указував місцевому суду, обставин керування обвинуваченим автомобілем не бачив, а виходив зі змісту показів про це інших працівників поліції, які вони виклали у відповідних рапортах. Таким чином, Сніцар О. В. при складанні протоколу на підтвердження факту керування виходив зі змісту пояснень з чужих слів, що є в принципі неможливим, якщо такі пояснення надають працівники поліції. У цьому разі цілком можливо і обґрунтовано мають бути застосовані за аналогією положення ч. 7 ст. 97 КПК України.

По-друге, покази свідка ОСОБА_9 не можна розцінювати як безсумнівні, оскільки він є стороною конфлікту, який виник у обвинуваченого та його родичів з ним, що й стало причиною виклику цим свідком працівників поліції.

По-третє, неналежними як докази є посилання місцевого суду на дані постанови про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст. 126 КУпАП за керування автомобілем без посвідчення водія, оскільки цей документ стосується іншого правопорушення, й факт відсутності оскарження цього документа обвинуваченими у передбаченому законом порядку жодним чином не може вказувати на те, що останній погоджується з його змістом.

Таким чином, підтвердження факту керування обвинуваченим автомобілем ґрунтується виключно на показах осіб, які є зацікавленими у певному результаті розгляду справи, а саме на показах працівників поліції й одного свідка, який є безпосереднім учасником виниклого конфлікту. Аналогічно мають бути критично оцінені й протилежні покази родичів обвинуваченого, які буди допитані в ході апеляційного провадження, адже вони також з огляду на родинні стосунки з ним є особами зацікавленими.

Відтак, враховуючи, що інших об'єктивних доказів вказаного факту немає, виходячи з принципу презумпції невинуватості, а також з принципу необхідності доведення винуватості особи поза розумним сумнівом, на що неодноразово вказував у своїй практиці ЄСПЛ, зокрема, наприклад, у рішенні «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, суддя апеляційного суду вбачає, що факт керування обвинуваченим автомобілем за вказаних у протоколі обставин не можна вважати доведеним поза розумним сумнівом, а, отже, неможливо вважати доведеним наявність в діях обвинуваченого складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко