АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2478/2018 Постанова винесена суддею Мозолевською О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Гребня О.О. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно з постановою суду, 16 квітня 2018 року о 04 год. 20 хв. по вул. Гарматна, 51-а в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник Гребінь О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, яке, у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або його незгоди з його результатами, відповідно до встановленого порядку є обов`язковим, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, та є підставою для прийняття рішення про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та закриття справи.
Таким чином, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності, однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.
Крім того, матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, які не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.
Також зазначає, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, і до того ж показання свідків складені ними не власноручно, а на бланках одним почерком, з яких достеменно не представляється можливим встановити, від проходження якого тесту на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння відмовився апелянт, та із застосуванням якого технічного засобу. При цьому, із змісту пояснень свідків вбачається, що апелянт від проходження тесту відмовився у 04 год. 20 хв., а протокол було складено тільки о 05 год. 25 хв., однак, при наявності суперечливих показань свідків, суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.
Таким чином, на думку апелянта, суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні, а письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою, і тому, направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними.

Будучи належним чином сповіщеними про день та час слухання справи, ОСОБА_1 та його захисник Гребінь О.О. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, а натомість, від захисника Гребня О.О. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності з урахуванням доводів апеляційної скарги, тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Гребня О.О.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також письмових поясненнях свідківОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, та рапорті інспектора поліції.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 , під час спілкування, ознаки алкогольного сп`яніння, працівник поліції у присутності свідків запропонував йому пройти огляд на приладі «Драгер», а після його відмови - у лікаря-нарколога, але ОСОБА_1 відмовився від будь-якого огляду, обґрунтовуючи це тим, що він нічого не порушував, а лише перепаркував автомобіль, тоді працівником поліції йому було роз`яснено, що у разі його відмови від проходження огляду на приладі «Драгер» або у лікаря-нарколога, відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але він категорично відмовився від проходження будь-якого огляду, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому, вказана ОСОБА_1 причина відмови від проходження огляду на приладі «Драгер» або у лікаря-нарколога через те, що він нічого не порушував, а лише перепаркував автомобіль, не є поважною причиною невиконання законних вимог працівників поліції та відповідно не є і підставою для звільнення від юридичної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння, з огляду на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на приладі «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.
Та обставина, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо в суді не допитувались, а їх пояснення викладені ними не власноручно, а на бланках одним почерком, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що поліцейським не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України. До того ж ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо інших доводів, викладених захисником в апеляційній скарзі, то вони суперечать як фактичним обставинам правопорушення, так і наявним доказам у справі, носять надуманий характер, а тому також не заслуговують на увагу.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_4 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, і тому підстави для її скасування відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Гребня О.О. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Гребня О.О. залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.