Справа № 214/3814/18
3/214/1498/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, які надійшли від Саксаганського відділення поліції КВП ГУ НП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що народилася в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, заміжньої, інваліда І групи з дитинства, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ухилилася від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка 17.05.2018 року о 20.00 год., знаходячись в районі зупинки громадського транспорту «Ювілейна» спричинила собі тілесні ушкодження скальпелем, порізавши праву руку.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася, повідомлялася у встановленому законом порядку. Згідно попередньо поданої заяви, просила справу розглянути за її відсутності за станом здоровя.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_4 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності для ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 з урахуванням попередньо наданих нею пояснень та на підставі наявних доказів, що не суперечитиме ст.268 КУпАП.

Натомість вина ОСОБА_2В.у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення підтверджується письмовими доказами по справі, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР №037698 від 21.05.2018 року, в якому зазначені обставини ухилення від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_3;

-карткою первинного обліку інформації, зареєстрованої в ЖЕО за №14244 від 18.05.2018 року, висновком за результатами перевірки матеріалів ЖЕО, відповідно до яких 18.05.2018 року від 8-ї дитячої міської лікарні до Саксаганського ВПЕ КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про спробу вчинення самогубства н/л ОСОБА_2 При цьому, в ході перевірки інформації стосовно дитини та її сімї встановлено, що ОСОБА_3 виховується обома батьками, характеризується задовільно, приналежності до «груп смерті» в соціальних мережах не встановлено, поводить себе адекватно;

-письмовими поясненнями н/л ОСОБА_3, з яких слідує, що вона дійсно спричинила собі тілесні ушкодження на руці скальпелем у звязку з тим, що посварилася з хлопцем та таким вчинком хотіла викликати у нього жалість та переживання за неї;

-як слідує з акту обстеження житлово-побутових умов, сімя проживає в 2-х кімнатній квартирі по вул. Співдружності 9/55 в м. Кривому Розі, умови для проживання задовільні та в повному обсязі створені для неповнолітньої дитини.

В ході судового розгляду також встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.01.2004 року. Відтак ОСОБА_2 в розумінні диспозиції ст.184 КУпАП є субєктом даного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Положеннями ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП суд всебічно, повно та об'єктивно з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали справи та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП за ознаками ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітніх дітей.

Обираючи вид і міру стягнення, суд враховує характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, ступінь її вини у вчиненні правопорушення, неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання нею батьківських обовязків відносно неповнолітньої доньки, яка в силу специфіки свої вікових та психоемоційних особливостей розвитку здатна до неосмислених та безвідповідальних вчинків, у звязку з чим потребує посиленого нагляду з боку матері, тому вважає за необхідне застосувати відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Однак, враховуючи, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи відповідно до посвідчення від 11.09.2014 року, керуючись ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за доцільне звільнити її від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.23,24, 27, 33-35, 40-1, ч.1 ст.184, 268, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 (трьох) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (пятдесят одну) грн. 00 коп. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником упродовж 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд.

Суддя О.І. Євтушенко