Справа № 590/999/18
Провадження № 3/590/432/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого - судді Бондарчука Я.П.,

за участю: секретаря с/з - Романенко О.П.

прокурора - Кривошап О.А.

особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_2

захисника - адвоката Молібог Ю.М.

розглянувши матерiали справи, якi надiйшли вiд Управління захисту економіки в Сумській області ДЗЕ НП України про притягнення до адмiнiстративної вiдповiдальностi ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючого м. Глухів, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 працюючого головним державним інспектором відділу митного оформлення «Пасажирський» митного поста «Хутір Михайлівський», паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий Глухівським МРВ УМВС України в Сумській області 12.12.1997 року, код: НОМЕР_1, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №286/2018 від 09.08.2018 року ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що порушив вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: 19.09.2017 року отримав дохід, а саме: згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.08.2018 року № 133850982 набув право власності на об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок площею 82,7 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 103, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 978, виданий 19.09.2017 року, видавник: ОСОБА_4, приватний нотаріус Глухівського міського нотаріального округу.

Таким чином, головний державний інспектор відділу митного оформлення "Пасажирський" митного поста "Хутір - Михайлівський" ОСОБА_2 19.09.2017 року набув право власності на житловий будинок, вартість якого склала 102 324,00 гри., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, безвідповідально поставився до своїх обов'язків та не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, що є вчиненням правопорушення, пов'язаного з корупцією передбаченого ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", відповідальність за що встановлена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що вимоги законодавства щодо повідомлення про суттєві зміни в майновому стані він не порушував, право власності на вказане майно він набув ще в 2014 році, так як фактично прийняв спадщину за заповітом від 29.11.1995 року, після смерті свого дідуся ОСОБА_5, який помер 03.11.2014 року. Крім того, повідомив, що постійно в своїй щорічній декларації вказував про наявність отриманого в спадок майна.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Молібог Ю.М. просила закрити справу щодо ОСОБА_2, у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, з підстав зазначених в поданому нею письмовому запереченні.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн..

Заслухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора та дослідивши у судовому засіданні адміністративні матеріали, було встановлено обставини, які дають підстави дійти таких висновків:

В письмовому зепереченні та під час судового розгляду адміністративного матеріалу захисник ОСОБА_2 - адвокат Молібог Ю.М. зазначила про те, що запровадження поняття повідомлення про суттєві зміни майнового стану, як додаткового заходу фінансового контролю, та визначення порядку подання такого повідомлення, як і електронного декларування, відбулось на підставі Закону України «Про запобігання корупції» і обов'язок щодо подання такого повідомлення (при наявності встановлених ч.2 ст.52 Закону підстав) виник з 01.09.2016 року (згідно рішення НАЗК №2 від 10.06.2016 року зі змінами, внесеними рішенням НАЗК від 18.08.2016 року №1).

Так, відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

При цьому, вказана норма Закону чітко встановлює що суттєві зміни у майновому стані мають місце у 2 випадках:

1) коли суб'єкт декларування отримав доход на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017);

2) коли суб'єкт декларування придбав майно на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017).

В день смерті Спадкодавця відкрилась спадщина та в цей же день, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 прийняв спадщину, так як проживав разом з померлим за однією адресою, а тому, саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок. Зазначене зокрема вбачається із заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 07.06.2017 року, адресовану приватному нотаріусу Глухівського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_4.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, тобто фактично ОСОБА_2 отримав спадщину, тобто - отримав дохід, як визначено ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», майно у вигляді житлового будинку - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» №13 від 25.05.98 року, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому, особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі зокрема і питань, чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.7 та ст.245, ст.280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2018 року оперуповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_7 було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_2 про те, що останній, перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення «Пасажирський» митного поста «Хутір Михайлівський», у порушення вимог ч.2 ст.52 Закону 19.09.2017 року набув право власності на житловий будинок, вартість якого склала 102324,00 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, безвідповідально поставився до своїх обов'язків та не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, що є вчиненням правопорушення, пов'язаного з корупцією передбаченого ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", відповідальність за що встановлена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Частиною 1 статті 256 КУПАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак, у даному протоколі та доданих матеріалах відсутні фактичні дані, що підтверджують коли і ким проводилась перевірка по фактах, викладених в протоколі, відсутні відомості про підстави та повноваження для проведення перевірки, не витребувано дані з ЄРДР про внесення або відсутність інформації щодо вказаного факту.

Крім того, в порушення вимог ст.256 КУпАП оперуповноважений сектору протидії корупції Управління захисту економіки Національної поліції України лейтенант поліції ОСОБА_7 не зазначає, чи є дана особа взагалі суб'єктом відповідальності за ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Також оперуповноважений сектору протидії корупції Управління захисту економіки Національної поліції України лейтенант поліції ОСОБА_7 не зазначає, в протоколі, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2017 року №979 ОСОБА_2 отримав в спадщину земельну ділянку площею 0,1000га., що вказує на неповноту дослідження інформації та зібраних документів вказаним працівником.

Згідно протоколу №286/2018 - головний державний інспектор Лютов О.Л. 19.09.2017 року згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.08.2018 року №133850982 набув право власності на об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок площею 82,7 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 103, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 978, вітаний 19.09.2017 року, видавник: ОСОБА_4 приватнм нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу.

Згідно наказів, витяги з яких долучено до протоколів у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2Л станом на 16.11.2017 року займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Пасажирський» митного поста «Хутір Михайлівський» Сумської митниці ДФС.

Тобто, за вказаною посадою ОСОБА_2 відповідно до підпункту "е" ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Запровадження поняття повідомлення про суттєві зміни майнового стану, як додаткового заходу фінансового контролю, та визначення порядку подання такого повідомлення, як і електронного декларування, відбулось на підставі Закону України «Про запобігання корупції» і обов'язок щодо подання такого повідомлення (при наявності встановлених ч.2 ст.52 Закону підстав) виник з 01.09.2016 року (згідно рішення НАЗК №2 від 10.06.2016 року зі змінами внесеними рішенням НАЗК від 18.08.2016 №1).

Так, відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 р. установлений на рівні 1600 грн..

В той же час, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом № 234/2018 підлягає закриттю, враховуючи такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, 19.09.2017 року ОСОБА_2 відповідно до свідоцтв прав на спадщину за №978 та №979 отримав у спадок житловий будинок під № 48 по вул. Гоголя, м. Глухів, Сумської області та земельну ділянку площею 0,1000га № :01:009:0049, яка розташована за адресою: вул. Гоголя, 48, м. Глухів, Сумської області, вартістю 102324 грн. та 67806 грн., відповідно.

Як зазначалось вище, частина 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що обов'язок подання повідомлення виникає у суб'єкта декларування коли у останнього відбулись суттєві зміни у майновому стані.

При цьому, вказана норма Закону чітко встановлює, що суттєві зміни у майновому стані мають місце у 2 випадках:

1) коли суб'єкт декларування отримав доход на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017);

2) коли суб'єкт декларування придбав майно на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів (у редакції Закону після 01.01.2017).

Оперуповноважений, складаючи протокол №286/2018 на ОСОБА_2 за неповідомлення про суттєві зміни його майнового стану, взяв до уваги лише факт реєстрації ОСОБА_2 спадщини, який відбувся 19.09.2017 року.

Проте, з такою позицією та твердженнями погодитись неможливо.

Так, об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, полягає в тому, що:

1) у суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Тобто, майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин, можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками:

1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті;

2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Зрозуміло, що кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.

Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, тобто фактично ОСОБА_2 отримав спадщину, тобто - отримав дохід, як визначено ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» №13 від 25.05.98 року, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому, особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі зокрема і питань, чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

В свою чергу, виходячи з ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Так, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи) (пункт 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП».

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення складається з різних стадій, які відрізняються одна від одної колом учасників провадження, характером проваджуваних дій та їх юридичною роллю, зокрема це: стадія порушення адміністративного провадження та адміністративне розслідування; розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення в ній постанови; перегляд справи у зв'язку із оскарженням постанови по справі; виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Закріплення строків давності слугує кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (пункт 137 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі «ОСОБА_8 проти України», Заява N 21722/11).

Таким чином, в даному випадку застосування строку накладення адміністративного стягнення є важливим аспектом права на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, при цьому роль такого строку має велике значення, під час інтерпретації в світлі преамбули Конвенції, відповідна частина якої, проголошує верховенство закону, що є обов'язковим для країни, які підписали Конвенцію.

В пункті 7 статті 247 КУпАП містить імперативне правило, згідно із яким провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» судам слід мати на увазі, що адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення (ч.3 ст.38 КУпАП). Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об'єктивного і повного з'ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

У наданій щорічній декларації, оприлюдненій на офіційному веб-сайті НАЗК за 2017 рік, відображене вказане майно, що свідчить про відсутність прямого чи непрямого умислу приховати дані відомості.

У статті 1268 Цивільного кодексу України зазначено: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто моментом придбання майна слід вважати ІНФОРМАЦІЯ_2, дату смерті спадкодавця, дідуся ОСОБА_2 - ОСОБА_5 незалежно від факту державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернуто увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року. Викладене стосується й диспозицій статті 172 КПпАП України.

Аналізуючи протокол 286/2018 від 09.08.2018 року вважаю, що в протоколі відсутнє посилання, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про корисливий мотив діяння або бездіяльності. Отже, відсутня суб'єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов'язковою складовою будь-якого правопорушення.

Крім того, слід окремо зазначити, що відповідно до ст.28 Конвенції ООН "Проти корупції" усвідомлення, намір або умисел, які необхідні як елементи будь-якого злочину, визначеного цією Конвенцією, можуть бути встановлені з об'єктивних фактичних обставин справи.

Склад правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія, умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення. Однак, жодного доказу на підтвердження в діях ОСОБА_2 умислу, направленого на порушення ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» або на порушення вимог фінансового контролю, протокол про адміністративне правопорушення не містить, крім цитування вищевказаних положень КУпАП.

Диспозиція ч.2 ст.172-6 КпАП України є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов'язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов'язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну правопорушення, пов'язаного з корупцією, про який йдеться мова у главі 13-А «Адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією» КУпАП міститься у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання корупції, а саме: порушення правил фінансового контролю містить відповідний розділ ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» а саме: покладення обов'язку повідомлення Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєву зміну у майновому стані-отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна.

Таким чином, бланкетна диспозиція ч.2 ст.172-6 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є розділ 7 ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч.2 ст.52 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов'язання. Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (п.31, рішення по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109, рішення по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53, рішення по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19, рішення по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), за вказаних вище обставин слід також враховувати і принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, в даному конкретному випадку на користь ОСОБА_9.

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія».

КС України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини також зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

Відповідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відсутність хоча б однієї ознаки складу адміністративного правопорушення виключає і його наявність.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Також, відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 22.05.2017 року, щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізії у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 згідно протоколу №286/2018 підлягає закриттю відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього кодексу.

Керуючись ч.3 ст.38, ч.2 ст.172-6, п.7 ч.1 ст.247, ст.278, ст.280, ст.283, ст.284, ст.ст.287-289 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області Я.П. Бондарчук