ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/288/18 Справа № 215/3987/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанові суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення 23 серпня 2018 року о 08:40 годин у м. Кривому Розі по вул. С. Колачевського біля буд. 3А ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Roomster в стані наркотичного сп'яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КЗ КПНД ДОР від 28 серпня 2018 року № 1695. Проводилась фіксація на боді камеру АЕ00111 (АЕ00007 від 23 серпня 2018 року). Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що дана постанова винесена в порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Одночасно вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що на відеозаписах від 23 серпня 2018 року (з місця події) та від 30 серпня 2018 року (дата складання протоколу) відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт його керування автомобілем. Вказує, що на відеозаписах від 23 серпня 2018 року та від 30 серпня 2018 року, які були долучені до матеріалів адміністративної справи, він неодноразово зазначав, що автомобілем не керував, звертає увагу і на те, що на відеозапису від 23 серпня 2018 року відсутні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на свідченнях яких було складено рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне правопорушення. Вважає, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом його вини, оскільки рапорт є внутрішнім документом органів поліції.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 до апеляційного суду не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, будь -яких заяв та клопотань від останніх не надходило.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені правильно та підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення БД № 178571, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; висновком щодо огляду на стан наркотичного сп'яніння від 28 серпня 2018 року (а.с. 3) який було складено на підставі акту медичного огляду від 23 серпня 2018 року № 1695, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 5 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп'яніння).

Доводи апелянта, які полягають у тому, що він не керував автомобілем, є неприйнятними та такими, що не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приблизно о 05.00 годині 23 серпня 2018 року, перебуваючи за адресою: м. Кривий Ріг, вул. С. Копачевського, 4 біля залізничної станції Роковата стали свідками того, що за вказаною адресою приїхав автомобіль Skoda Roomster синього кольору під керуванням чоловіка, яким виявився ОСОБА_1, який вів себе неадекватно, кричав, лаявся та проявляв агресивний вид водіння автомобілем, в подальшому почав до них чіплятися та лізти у бійку та вони запідозрили, що він має ознаки наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим останні були змушені звернутися до працівників поліції, таким чином останні чітко зазначили, що ОСОБА_1 керував автомобілем, при цьому з відеозапису, наявного в матеріалах провадження, видно, що ОСОБА_1, перебуваючи в автомобілі поліцейських, не зазначав того факту, що він не керував автомобілем, а навпаки вказав, що він, перебуваючи вдома, не міг спати, сів в автомобіль та поїхав, про що в подальшому пожалкував, одночасно і підтвердив те, що в нього виник конфлікт зі свідками.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що рапорт поліцейського неможливо вважати належним доказом його вини, оскільки це внутрішній документ відомства, а також те, що на відеозаписі відсутні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на свідченнях яких було складено рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне правопорушення, то такі доводи є неналежними, оскільки у відповідності до ст. 251 КУпАП законодавцем передбачено не вичерпний перелік доказів в справах про адміністративне правопорушення, які приймаються судом, а оскільки рапорт поліцейського складається в установленій формі та містить відомості щодо адміністративного правопорушення, то сумнівів щодо його належності як доказу не виникає.

Крім того слід зазначити, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, наявні в матеріалах провадження, не викликають сумнівів щодо їх правдивості та належності, а їх безпосередня відсутність на відеозапису цього не спростовує, оскільки їх присутність підтвердив і сам правопорушник, що вбачається з відеозапису, де останній коментував обставини конфлікту зокрема з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Враховуючи наведене всі інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер, не знаходять свого підтвердження та спрямовані на ухилення апелянтом від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І. Крот