Справа № 758/481/18 Головуючий в суді І інстанції - Отвіновський П.Л.
Провадження № 33/824/115/18 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня2018 року м. Київ

суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 04 січня 2018 року о 00 год. 05 хв., ОСОБА_9, з ознаками алкогольного та наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей звужені, різкий запах алкоголю з порожнини рота, керувала автомобілем "Мерседес" д.н. НОМЕР_1 на вул. Набережно-Лугова, 31 в м. Києві. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння, ОСОБА_9, відмовилась в присутності свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, якою ОСОБА_9 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №441825 від 04.01.2018 року вона не зазначала, що відмовляється від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» та від медичного огляду на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, проте судом вказано посилання саме це. В протоколі інспектором ЧПП в м. Києві ДПП НП полку №1, батальйону №3, роти №4, ст. лейтенантом поліції ОСОБА_3 вказано, що «від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась...».

ОСОБА_9вказує на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння апелянт не відмовлялася, у протоколі висловила незгоду з висновком поліцейського, свою провину не визнала, однак суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського.

Також апелянт зазначає, що дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керувала автомобілем MERSEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного та наркотичного сп'яніння: порушення координації рухів, порушення мови, звужені зіниці, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовилась у присутності двох свідків».

На думку апелянта звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керувала з ознаками наркотичного сп'яніння; 2) відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння (якого саме не зазначено), а тому стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп'яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого).

Також ОСОБА_9 вказує на те, що оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд апелянт має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп'яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Апелянт стверджує, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини апелянта.

ОСОБА_9 вказує на те, що на її вимогу до поліцейських, що її зупинили за підозрою у вживанні алкогольних напоїв та на її вимогу про проходження освідування на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» їй відмовили, стали звинувачувати її у вживанні наркотичних засобів та запропонували пройти обстеження в медичному закладі.

Апелянт стверджує, що погодилась на проходження медичного освідування в мед закладі, наголосила на тому, що готова поїхати за ними на автомобілі, але не за кермом, що викликаю свого знайомого, який її відвезе, на що поліцейські повідомили, що чекати не стануть та склали на неї протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_9 зазначає, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовилась від проходження такого огляду, також в протоколі не зазначено, що водій відмовилась і від проходження огляду у закладі охорони здоров'я. У поясненнях свідків, які не були присутні під час її зупинки та в подальшому під час розмови з поліцейськими, також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров'я (бо вони при цьому присутні не були), а тому, на думку апелянта, направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції й факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім цього, апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я, що, на думку апелянта, свідчить про те, що інспектор поліції ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння. Таким чином, водій була позбавлена можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

ОСОБА_9 зазначає, що для підтвердження стану тверезості та не перебуванні в стані наркотичного чи іншого сп'яніння або перебуванні під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апелянт протягом двох годин після складання протоколу була змушена звернутись до закладу охорони здоров'я, що у відповідності до Інструкції, входить до Переліку закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров'я України, Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій,- Київській міській наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», пройшла медичне обстеження в загальному порядку, про що свідчить висновок Київській міській наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 06.01.2018 року. Згідно із Актом проведення обстеження №000130 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 об 02:00, що пройшла огляд на стан сп'яніння, за результатами якого зроблений Висновок, що ознак будь-якого сп'яніння під час обстеження 04.01.2018 року об 02;00 не виявлено, однак, суд не звернув на зазначені обставини увагу і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови, натомість суд вважав, що дана довідка та зазначені в ній дані не відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та піддав їх сумніву та визнав цей доказ, як недопустимий, без жодного посилання на закон, виклику в судове засідання лікаря, що 04.01.2018 року об 02:00 годин проводив медичний огляд та обстеження.

Також апелянт вказує на те, що водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП, його дії не узгоджуютья з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

ОСОБА_9 стверджує, що посилання у протоколі на порушення апелянтом п. 2.5 ПДР не ґрунтується на законі, адже цей пункт передбачає відмову проходження огляду на стан сп'яніння працівника міліції у той час, як сам протокол складав поліцейський.

Крім цього апелянт стверджує, що показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не узгоджуються з рапортом та протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, оскільки даний свідок не був присутній ні під час її зупинення поліцейськими на при її розмові з ними, його запросили вже після складання протоколу, його зупинили на дорозі, нічого не пояснюючи запросили підписати протокол і пояснення, які вже були складені, тільки вписали його дані, а тому, на думку апелянта, цей факт ставить під сумнів показання цього свідка, у зв'язку з чим його не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

Крім цього апелянт зазначає, що рапорт поданий на ім'я Начальника Управлінні патрульної поліції в м. Києві Зозулі Ю.Г. у відповідності до якого її зупинили на підставі порушення ПДД по ч. 2 ст. 122 КУпАП, в неї було виявлено ознаки алкогольного та наркотичного сп'яніння написаний одним і тим самим почерком і кульковою ручкою, що і написані власноручно пояснення свідка ОСОБА_6, а тому дані докази є такими, що викликають сумнів та є недостатніми та неналежними доказами.

ОСОБА_9 зазначає, що при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв'язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати належними та допустимими доказами.

Також апелянт вказує на те, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки в протоколі вказано, що вона, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,а тому, на думку апелянта, дана справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва, і мала бути направлена за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення свідка ОСОБА_3, який підтвердив обставини події зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення,

перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судові засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_9, її захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_8не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили, та від останніх жодних заяв про відкладення судового розгляду не надходило.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження ,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Стаття 268 (ч.2) КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов'язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені вимоги закону судом дотримані.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази у справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції Інструкції, а саме не надання їй відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, та про те що працівники поліції відмовилися чекати її товариша, для того щоб останній сів за кермо автомобіля, на якому рухалася ОСОБА_9, в результаті чого вона була позбавлена можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп'яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_9 на пропозицію поліцейського відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд. Лише після складання щодо ОСОБА_9 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, водій ОСОБА_9 наполягала на проходженні медичного огляду на стан сп'яніння у медичній установі.

Доводи ОСОБА_9 про те, що медичний висновок Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», де остання пройшла медичне обстеження в загальному порядку, про що свідчить висновок Київській міській наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 06.01.2018 року, згідно із Актом проведення обстеження №000130 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 об 02:00, що пройшла огляд на стан сп'яніння, за результатами якого зроблений Висновок, що ознак будь-якого сп'яніння під час обстеження 04.01.2018 року об 02;00 не виявлено, доводить її невинуватість у правопорушенні, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_9 не притягувалась до відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР України, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, її дії щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що у протоколі не сформульовано який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського і про те, що звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керувала з ознаками наркотичного сп'яніння; 2) відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння (якого саме не зазначено), а тому стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп'яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого), апеляційний суд вважає безпідставними та спрямованими на уникнення від адміністративної відповідальності по даній справі.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_9 не відсторонили від керування транспортним засобом, тому вона не перебував в стані алкогольного та наркотичного сп'яніння - є необґрунтованими.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції правомірно взяв наявні докази до уваги та надав їм належну правову оцінку. З вказаними висновками суду апеляційний суд погоджується, вважає їх правильними та законними.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду, надано не було, також їх не було надано і суду апеляційної інстанції.

Будь-яких клопотань про витребування доказів та дослідження нових доказів в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга не містить і ОСОБА_9 та її захисником під час апеляційного розгляду заявлено не було. Крім того, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції з приводу складання адміністративного протоколу щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.130 КУпАП - не подавались.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції врахував форму вини, дані про особу правопорушника, його майновий стан та обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Таким чином, на думку апеляційного суду, постанова Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду О.М. Рудніченко