П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року суддя Черкаського районного суду Тептюк Є.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Черкаського районного відділення поліції Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

за ч.4 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, 04.08.2018 року о 19 годині 30 хвилини, в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області по вул. Шевченка, 138, керував автомобілем «Ford Focus», держномер СА 5381 АЕ. Водій вживав алкоголь, зокрема пляшку горілки ємкістю 0,3 л після ДТП з його участю до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, але водій відмовився від проходження даного огляду, чим порушив п. 2.10., п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнав і зазначив, що того дня він дійсно потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, зокрема не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого зїхав з дороги та скоїв наїзд на дерево. В автомобілі у той час також знаходилась пасажирка на імя ОСОБА_2, яку він підвозив до міста. Під час ДТП в автомобілі спрацювали подушки безпеки, внаслідок чого ОСОБА_1 та пасажир отримали забої і перебували у шоковому стані. Що відбувалось після ДТП ОСОБА_1 погано памятає, крім того, що якісь люди пропонували допомогу, а пасажир ОСОБА_2 відходила до магазину, де собі щось придбавала, а йому купила пляшку з мінеральною водою. Згодом приїхали працівники поліції і попросили надати документи на автомобіль та посвідчення водія, що ОСОБА_1 і зробив. Через деякий час до ОСОБА_1 знову підійшов працівник поліції і попросив його підписати протокол та дати пояснення. Через погане самопочуття, зокрема головний біль, ОСОБА_1 не памятає що підписував та взагалі писав. Алкогольні напої ОСОБА_1 після ДТП не вживав. Працівники поліції не розяснювали ОСОБА_1, що йому потрібно пройти огляд на стан спяніння, а тому він не міг відмовитися від того чого не знав.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що вказані працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення.

До того ж в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1, як і відсутні дані, що ОСОБА_1 відмовлявся підписувати протокол про адміністративне правопорушення.

Судом двічі в судове засідання викликався інспектор СРПП №3 ЧРВП ЧВП ст. лейтенант поліції ОСОБА_4 для дачі пояснень, проте останній в судові засідання не зявився.

Будь-які докази, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Так, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція 1950 р.) справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від предявлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

До того ж фабула правопорушення працівником поліції викладена в загальних рисах і не конкретизована.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, суд не знайшов підтвердження його вини у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КпАП України і тому приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити згідно ст. 247 п. 1 КпАП України, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 247,283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Є. П. Тептюк