Справа № 159/4277/18
Провадження № 3/159/1989/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Бойчук П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання Гусар Т.М.,

прокурора Дарчика М.Г.,

захисника Клімука В.С.,

розглянувши справу, що надійшла від Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про притягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженнця смт. Люблинець Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, учасника бойових дій, працюючого на посаді командира взводу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 ставиться у провину те, що він, будучи виконуючим обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області, маючи спеціальне звання - капітан поліції, відповідно до пункту 1, підпункту "з" ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" будучи суб'єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, порушив передбачені обмеження, а саме - вимоги ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, відповідальність за що встановлена ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Зокрема, ОСОБА_3 під час виконання обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області 25.09.2017 року подав до Управління поліції охорони у Волинській області список-подання особового складу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони, в тому числі на самого себе, на преміювання за вересень 2017 року. Відповідно до даного списку, у вересні 2017 року ОСОБА_3 - виконуючому обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області встановлено 40 відсотків розміру премії. Даний список-подання на преміювання 25.09.2017 року підписано та затверджено самим же ОСОБА_3

На виконання постанови Кабінету міністрів України № 988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", а також на підставі поданих та встановлених відсотків щомісячної премії атестованим працівникам підрозділів Управління поліції охорони області, розпорядчим наказом начальника Управління поліції охорони у Волинській області від 29.09.2017 № 183 виконуючому обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області ОСОБА_3 у вересні 2017 року нараховано премію в розмірі 2288 гривень.

Крім цього, ОСОБА_3 під час виконання обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області 24.11.2017 року подав до Управління поліції охорони у Волинській області список-подання особового складу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони, в тому числі на самого себе, на преміювання за листопад 2017 року. Відповідно до даного списку, в листопаді 2017 ОСОБА_4 - виконуючому обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області встановлено 40 відсотків розміру премії. Даний список-подання на преміювання 24.11.2017 року підписано та затверджено самим же ОСОБА_3

На виконання постанови Кабінету міністрів України № 988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", а також на підставі поданих та встановлених відсотків щомісячної премії атестованим працівникам підрозділів Управління поліції охорони області, розпорядчим наказом начальника Управління поліції охорони у Волинській області від 27.11.2017 № 219 виконуючому обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області ОСОБА_3 у листопаді 2017 року нараховано премію в розмірі 2 002 гривні.

Таким чином, ОСОБА_3 у вину ставиться те, що він, всупереч нормам чинного законодавства, будучи виконуючим обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області, свідомо не повідомив безпосереднього керівника (заступник начальника Управління - ОСОБА_5) про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час подання у вересні та листопаді 2017 року списку особового складу відділу, в тому числі на самого себе, з клопотанням про нарахування щомісячної премії за вересень та листопад 2017 року, чим порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" та вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім цього, у ОСОБА_3 під час виконання обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області виник реальний конфлікт інтересів, по відношенню до себе, під час подання до Управління поліції охорони у Волинській області, списків-подань особового складу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони на преміювання за вересень та листопад 2017 року. Відповідно до даних списків, у вересні та листопаді 2017 року ОСОБА_3 - виконуючому обов'язки начальника Ковельського міжрайоного відділу Управління поліції охорони у Волинській області встановлено 40 відсотків розміру премії. Дані списки-подання на преміювання 25.09.2017 року та 24.11.2017 року підписано та затверджено самим же ОСОБА_3 Тобто ОСОБА_3 вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, у ОСОБА_3 під час виконання обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області виник реальний конфлікт інтересів по відношенню до себе, під час підписання та подання до Управління поліції охорони у Волинській області списків - подань на преміювання особового складу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області списків - подань на преміювання особового складу Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони на преміювання за вересень та листопад 2017 року, що є вчиненням правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого п. 3 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", відповідальність за що встановлена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

По зазначених фактах 22 серпня 2018 року оперуповноваженим відділу моніторингу і зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_6 було складено протоколи про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 38/42-02/2018, № 39/42-02/2018, № 40/42-02/2018, № 41/42-02/2018.

Відповідно до постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2018 року, справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, об'єднано в одне провадження, а справі присвоєно № 159/4277/18 (провадження № 3/159/1989/18).

В судовому засіданні по розгляду даної справи ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушень, пов'язаних з корупцією, не визнав повністю та пояснив, що він обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, зокрема із ЗУ "Про запобігання корупції". Будучи виконуючим обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони, при поданні списків-подань на преміювання працівників відділу, в тому числі й самого себе, у вересні та листопаді місяці 2017 року не вбачав будь-якого конфлікту інтересів, оскільки розмір запропонованої йому премії не відрізнявся від попередніх місяців, а кінцеве рішення про преміювання приймає не він особисто, а відповідна кадрова комісія. Вплинути на об'єктивність рішення цієї комісії він не міг. Крім цього, будь-якого умислу на приховування конфлікту інтересів він не мав.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокат Клімук В.С. в судовому засіданні, поділяючи позицію ОСОБА_3, вказував, що в діях останнього відсутні об'єктивна та суб'єктивна сторона правопорушення, оскільки будь-якого умислу на вчинення протиправного діяння він не мав, кінцеве рішення про преміювання приймається не ним, будь-якої шкоди інтересам держави, чи будь-якої особи, не заподіяно. Просив закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні по розгляду даної справи вважав, що вина ОСОБА_3 у вчиненні даних адміністративних правопорушень доведена повністю, а тому просив притягнути його до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статей, за якими він притягується до відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, позицію прокурора, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суддя прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження в даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, в ході розгляду даної справи встановлено, що відповідно до наказу начальника Управління поліції охорони у Волинській області від 01.12.2016 № 77о/с, капітана поліції ОСОБА_3 призначено командиром взводу реагування Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області.

На підставі наказу начальника Управління поліції охорони у Волинській області від 06.09.2017 № 158 о/с на період відпустки ОСОБА_7 - начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області було покладено виконання обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області на капітана поліції ОСОБА_3 з 18.09.2017 по 08.10.2017 включно.

У відповідності до функціональних обов'язків начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області ОСОБА_7, що затверджені наказом начальника Управління поліції охорони у Волинській області 02.02.2018 № 32, під час відсутності його обов'язки виконує ОСОБА_3 В зв'язку з цим, останній в листопаді 2017 року виконував обов'язки начальника Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області, оскільки ОСОБА_7 згідно листка непрацездатності перебував на лікарняному.

Преміювання поліцейських Управління поліції охорони у Волинській області проводиться відповідно до Положення про преміювання поліцейських структурних підрозділів апарату Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції від 09.12.2015 № 155 "Про затвердження положення про преміювання поліцейських, керівних працівників, спеціалістів і службовців апарату Національної поліції", та відповідно до Положення про заохочення грошовою винагородою та щомісячне преміювання осіб молодшого та середнього складу Управління поліції охорони у Волинській області, що затверджена та є Додатком до наказу начальника Управління поліції охорони у Волинській області від 24.12.2015 № 31.

У відповідності до пункту 4.1 Розділу 4 Положення про преміювання поліцейських Управління поліції охорони у Волинській області, начальники відділів, відділень керівники структурних підрозділів Управління за своїм підписом, подають до відділу кадрів списки - подання з клопотанням щодо встановлення розміру щомісячної премії працівникам її зменшення чи позбавлення в повному обсязі, враховуючи показники в роботі. Зазначені списки виносяться на розгляд кадрової комісії Управління. Кадрова комісія розглядає подані начальниками відділів, відділень та структурних підрозділів розміри щомісячної премії, приймає Рішення по кожному працівнику окремо. На підставі даного Рішення, відділ кадрів готує проект наказу про встановлення щомісячної премії працівникам УПО, який надається на затвердження начальнику УПО у Волинській області. Начальник Управління має право повернути даний наказ кадровій комісії на доопрацювання або залишити його без змін. Після підписання наказу начальником Управління та реєстрації, його копія подається до відділу бухгалтерії.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 (голова кадрової комісії УПО у Волинській області) та ОСОБА_8 (заступник голови тієї ж комісії), кожен окремо, вказували на те, що дійсно мало місце подання ОСОБА_3 відповідних списків-подань на преміювання працівників, в тому числі й на себе у вересні та листопаді 2017 року. Однак, при розгляді цих списків кадровою комісією на це ніхто не звертав увагу, оскільки розмір премії був запропонований такий же, як і в попередні місяці, а конфлікту інтересів в ОСОБА_3 не вбачали, оскільки кінцеве рішення про його преміювання приймається кадровою комісією. Будь-якого впливу на цю комісію ОСОБА_3 не має.

Відповідно до вимог ст. 28 ЗУ "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Разом з цим, відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Диспозиції ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП передбачають неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, для встановлення наявності складів вказаних адміністративних правопорушень, судді слід встановити факт наявності в особи, що притягається до адміністративної відповідальності, реального конфлікту інтересів.

Аналіз термінів "потенційний інтерес" та "реальний інтерес", які містяться у ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчиненням дії, який повинен мати об'єктивний вираз, а також часовий взаємозв'язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом із тим, у судовому засіданні прокурором не доведено, а суддею не здобуто належних та допустимих доказів наявності у особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів під час подання списків-подань у вересні та в листопаді 2017 року, оскільки прийняття кінцевого рішення про його преміювання від нього не залежало.

У протоколах про вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень взагалі не розкрито об'єктивну сторону складу інкримінованих адміністративних правопорушень, конкретно не вказано, яким чином наявність протиріччя між приватним інтересом та службовими повноваженнями вплинуло на об'єктивність прийнятого рішення про його преміювання, в чому саме проявляється, з чого воно випливає та чим підтверджується.

В ході судового розгляду даної справи жодним чином не встановлено, що затвердження ОСОБА_3 списків-подань, якими останньому, як виконуючому обов'язки начальника відділу, рекомендовано виплатити премію, якимось чином вплинуло чи могло вплинути на об'єктивність або неупередженість при прийнятті відповідних рішень про преміювання.

Не здобуто належних і допустимих доказів на підтвердження і того, що ОСОБА_3 впливав, чи міг вплинути на прийняття рішення щодо свого преміювання, оскільки існує відповідне Положення про преміювання, і саме кадрова комісія діяла та приймала відповідні рішення, а не сам ОСОБА_3

Суддя вважає також не доведеним той факт, що виплата премії була поза межами затвердженого кошторису, чи в більшому, як завжди, розмірі, та чи існує зв'язок між особистим інтересом ОСОБА_3 у вигляді бажання отримати премію та службовими повноваженнями, які він виконує.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, слід звернути увагу на те, що неоднозначність підходів при вирішенні питання врегулювання конфлікту інтересів у окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, свідчать про відсутність на законодавчому рівні однозначного та чіткого тлумачення розв'язання конфлікту інтересів, що у даному випадку унеможливлює дійти суду переконання про наявність у діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2. ст. 172-7 КпАП України.

Так, згідно ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Одним із принципів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини "Харитонов проти України" від 19 лютого 2009 року).

Правова визначеність полягає у тому, щоб норми актів були зрозумілими, точними і гарантували, що ситуація та правовідносини будуть передбачуваними. У іншому випадку неможливо забезпечити однакове застосування положень законів, що унеможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу правової визначеності, як одного з елементів верховенства права. Адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (п. 52 рішення у справі "Рябих проти Росії" (заява 2003 року № 52854/99), п. 23 рішення у справі "Савінський проти України" (№ 6965/02, заява від 28 лютого 2006 року)).

Аналогічний підхід випливає і зі змісту рішення Європейського суду з прав людини "Веренцов проти України" від 11 квітня 2013 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення встановленого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи вищенаведені судові рішення та практику Європейського Суду з прав людини, можна дійти висновку, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки можливий особистий інтерес особи та її службові чи представницькі повноваження можуть суперечити один одному. Конфлікт інтересів має місце лише тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Вказаних обставин, як зазначалось вище, прокурором у судовому засіданні не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами і не вказано у протоколах про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, враховуючи відсутність фактів, які б доводили вину ОСОБА_3, суддя прийшов до висновку, що в його діях відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, в зв'язку із чим провадження слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 221, 245, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ковельського міськрайонного судуП. Ю. Бойчук