Справа № 135/1603/18
Провадження № 3/135/676/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Патраманський І.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал з Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 363431 від 18.11.2018 року, що складений інспектором СРПП №2 Ладижинського ВП, лейтенантом поліції, ОСОБА_2, «18.11.2018 року о 0 01 год. 45 хв., в м. Ладижин по вул. Будівельників, водій ОСОБА_1, будучи з ознаками алкогольного спяніння, керував автомобілем Audi - А6, д.н.з. (PL) SZY 34 F 2. Від проходження медичного огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП».

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та показав, що він дійсно відмовився пройти огляд на стан алкогольного спяніння, так як він не керував транспортним засобом, а просто стояв біля автомобіля на відстані 4-5 м від нього. Разом з ним був його знайомий ОСОБА_3 До них підїхав працівник поліції ОСОБА_4 та повідомив, що перевіряють авто, чи воно не перебуває у розшуку. Запропонували йому пройти медичний огляд на стан спяніння, від якого він відмовився. Повідомив, що дійсно він був випивший, але автомобілем не керував, а стояв розмовляв із знайомими, їхати нікуди не збирався. Працівники поліції ще тривалий час задавали йому різні питання, а потім поїхали. Ніякого протоколу про адміністративне правопорушення на місці працівники поліції не складали та йому не вручали, у звязку з чим просив визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, щоніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основісуворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів; факти, викладені в ньому, не відповідають дійсності.

Це підтверджується вимогами законів та сукупністю доказів.

Так, з диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП видно, що адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що 18.11.2018 року він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стояли біля автомобіля, який належить ОСОБА_1, на відстані 4-5 м. і розмовляли. До них підїхали працівники поліції та повідомили, що перевіряють авто, чи воно не перебуває у розшуку. Запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан спяніння, від якого він відмовився, так як автомобілем не керував і їхати нікуди не збирався. Працівники поліції тривалий час задавали різні питання, а потім поїхали. Ніякого протоколу про адміністративне правопорушення на місці працівники поліції не складали, свідки які зазначені в протоколі їм не відомі, бо ніяких свідків на місці не було.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено будь яких матеріалів на підтвердження того, що ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного спяніння (чого він сам не заперечує), керував транспортним засобом. Разом з тим, поліцією долучено, як доказ письмові пояснення свідків ОСОБА_6Ю та ОСОБА_7.

Суддя не приймає до уваги письмові пояснення свідків, надані на імя начальника поліції, оскільки вони особисто не бачили факту зупинки працівниками поліції водія ОСОБА_1 і факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише підтвердили той факт, який підтверджує сам ОСОБА_1, а саме: що він заперечував проти проходження огляду на стан спяніння.

Також, суд зважає на те, що ОСОБА_1, згідно посвідчення серії УБД №123954, проходить службу в ООС, є учасником бойових дій, на даний час перебуває у відпустці.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, встановлені суддею, та проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, вислухавши пояснення, особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідка, суддя прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 254, 256, 268, 277, 278 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: