Справа № 591/5379/18 Провадження № 3/591/1631/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року суддя Зарічного районного суду м. Суми Капкін О.Б., при секретарі Формові В.В., з участю прокурора Чухно А.В., представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судому засіданні в м. Суми адміністративну справу, яка надійшла з Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, що працює начальником ливарної дільниці ПАТ «Сумихімпром»,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №311/2018 від 10.09.2018 ОСОБА_1 є субєктом декларування та маючи у звязку з цим згідно вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» обовязок щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме: 05.04.2018 року о 19:33 годин, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, суду пояснив, що у нього були сумніви щодо необхідності подання декларації. Саме враховуючи такі обставини, враховуючи не визначеність закону він і не подав вчасно декларацію до 1 квітня 2017 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 у письмових та усних поясненнях просив закрити справу відносно вказаної особи у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Суддя заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Суддя вважає, що одним з елементів складу адміністративного правопорушення є суб'єкт проступку. Організація ефективної протидії та боротьби з корупційними проявами передусім вимагає правильного і чіткого визначення кола суб'єктів, які можуть вчиняти правопорушення, повязані з корупцією.

При цьому, вирішуючи дану справу, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), а також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така практика ЄСПЛ означає, що ст.3 Закону «Про запобігання корупції» не підлягає розширеному тлумаченню і в разі неясності або неточності окремих її положень має застосовуватися на користь особи, а не інакше.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Тобто, субєктом правопорушення, пов'язаного з корупцією, на підставі вказаного Закону можуть бути тільки особи, які зазначені у ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст.3, ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» щорічно до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, зобовязані у тому числі особи, зазначені у підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, а саме:

посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Аналізуючи правовідносини, що склалися, судом встановлено, що ОСОБА_1 працює начальником ливарної дільниці ПАТ «Сумихімпром», яке, як вбачається зі Статуту вказаного підприємства, засноване відповідно до наказу Міністерства промисловості України від 20.01.1995 року №9 шляхом перетворення Державного підприємства «Сумське виробниче обєднання «Хімпром» у відкрите акціонерне товариство в порядку, передбаченому Указом Президента України «Про корпоратизацію державних підприємств» від 15.06.1993 року №210.

Враховуючи такі обставини, за субєктом створення ПАТ «Сумихімпром» є юридичною особою публічного права і посадові особи такого підприємства є субєктами декларування, на яких поширюються дія розділу V («Фінансовий контроль») Закону з урахуванням особливостей, визначених частиною 5 статті 45 Закону.

В той же час, Закон України «Про запобігання корупції» не визначає поняття «посадових осіб». Водночас, при визначенні посадових осіб державних чи комунальних підприємств слід враховувати також положення Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу, керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Таким чином, субєктами декларування у державному чи комунальному підприємстві є керівник цього підприємства, його головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), члени виконавчого та інших органів управління підприємства, передбачені його статутом. Перелік посадових осіб, визначений кодексом, не може бути змінений статутом чи рішенням підприємства. Крім того, статутом підприємства його посадовими особами можуть бути додатково визнані й інші особи, які, відповідно, будуть виступати субєктами декларування відповідно до Закону.

У даному випадку, як вбачається зі Статуту ПАТ «Сумихімпром» встановлено, що посадовими особами товариства є: члени Правління Товариства, голова і члени Наглядової ради, голова і члени Ревізійної комісії.

Будь-яких інших осіб як посадових, які будуть виступати субєктами декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», Статутом ПАТ «Сумихімпром» не визначено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у ПАТ «Хімпром» начальником ливарної дільниці.

Враховуючи те, що ані чинним законодавством, ані Статутом ПАТ «Сумихімпром» не визначено начальника дільниці як посадову особу, яка повинна виступати субєктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», то вважаю, що в даному випадку відсутні підстави відносити до осіб, зазначених у підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 вказаного Закону, і покладати на ОСОБА_1 обовязок подання щорічної декларації відповідно до Закону.

У протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на посадову інструкцію ОСОБА_1, яку на виконання Наказу ПАТ «Сумихімпром» №125 від 30.04.2015 року було доповнено додатковими положеннями щодо обовязковості дотримання вимог Антикорупційної програми Товариства.

У той же час, відповідно до ст.62 Закону України «Про запобігання корупції» Антикорупційною програмою юридичної особи є комплекс правил, стандартів і процедур щодо виявлення, протидії та запобігання корупції у діяльності юридичної особи.

З урахуванням зазначеного, на переконання суду, Товариство не має права та повноважень на затвердження Антикорупційними програмами фактично тих положень, правил чи норм, які, по суті, встановлюють нові, додаткові правові норми в порівнянні із положеннями Закону України «Про запобігання корупції» та іншими чинними нормативно-правовими актами, зокрема, і щодо віднесення працівників Товариства до посадових осіб, в той час, коли ані законодавство, ані Статут Товариства цих працівників до таких посадових осіб не відносить.

Отже, виходячи з принципу верховенства права, зазначення в посадовій інструкції ОСОБА_1 про те, що він повинен дотримуватись норм Закону України «Про запобігання корупції» щодо декларування, є лише позицією ПАТ «Сумихімпром» щодо застосування положень вказаного Закону, яка на переконання суду, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

І за таких обставин, є безпідставним посилання в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на таку посадову інструкцію.

Отже, оскільки ОСОБА_1 згідно складеного відносно нього протоколу ставиться у вину несвоєчасне подання щорічної декларації за 2017 рік, а він не є субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», то суд не вбачає порушень вимог цього Закону.

Крім того, суд вважає, що і підстав для перевірки ОСОБА_1 на дотримання ним норм вказаного закону у органів поліції не було, бо здійснення перевірки та притягнення особи до відповідальності за порушення вимог Закону, яких у неї немає обовязку виконувати, є невиправданим в демократичній, правовій державі.

Тобто, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.9, 22, 245, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3, закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої вона винесена, протягом 10 днів з дня її винесення до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя О.Б.Капкін