Провадження № 3/522/8182/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М., за участю прокурора Острик О.В., особи, стосовно якої складено протокол ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, розглянувши у судовому засіданні протокол про адміністративне корупційне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1, який народився 01.06.1985 року у м. Одесі, громадянин України, начальник Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

- за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2018 року оперуповноваженим Одеського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_3 складено протокол про вчинення начальником Приморського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6КУпАП.

Як зазначено у протоколі № 54/2018 від 30.08.2018 року, ОСОБА_1 перебуваючи на службі в Національній поліції України на посаді начальника Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_4 управління Національної поліції в Одеській області, маючи спеціальне звання майор поліції, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не подав письмове повідомлення про суттєві зміни в майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до Національного агентства з питань запобігання корупції. Вказані дії місять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ст. 3 ч. 1 п. 1 п.п. "з" Закону України "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення повязаного з корупцією, та на нього поширюється дія Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік", станом на 01.01.2018 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб, становить 1762 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Враховуючи зазначене, суб'єкт декларування зобов'язаний подати повідомлення у разі отримання ним кредиту, позики, поворотної фінансової допомоги (позички) тощо на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, (доповнено новим запитанням згідно рішення Національного агентства від 02.02.2017№ 118).

Встановлено, що 11.01.2018 гр. ОСОБА_1 отримав від банку АБ «УКРГАЗБАНК» Гарантійний лист № 28 від 11.01.2018 про позитивне рішення про кредитування, та 11.01.2018 уклав Договір купівлі- продажу автомобіля із використанням банківського кредиту з представниками ПрАТ «ОДЕСА-АВТО».

Також встановлено, що 23.01.2018 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_5 «УКРГАЗБАНК» - ОСОБА_5, в особі начальника відділення № 255/15 ОСОБА_6 з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 - Позичальник, з другої сторони, уклали кредитний договір № 0132/01/2018/0255. За умовами зазначеного кредитного договору, ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит у сумі 424 704,00 /чотириста двадцять чотири тисячі сімсот чотири гривні 00 копійок/ гривень, на придбання автомобіля марки «CHEVROLETCRUSE», 2016 р.в., який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях. Кредит надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ПрАТ «Одеса-Авто». Термін кредитування з 23 січня 2018 р. по 22 січня 2025 р.

Згідно відповіді територіального сервісного центру № 5152 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України вих. № 31/15/5152-1274 від 12.07.2018, автомобіль марки «CHEVROLETCRUSE», 2016 р.в., р/н НОМЕР_1, зареєстровано за гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до пункту 6 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який був затверджений рішенням Національного агентства № 3 від 10.06.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089), гр. ОСОБА_1 повинен був письмово повідомити Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання кредиту з метою придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форми. Згідно з пунктом 2 розділу 2 зазначеного Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті субєкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи начальником Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_4 управління Національної поліції в Одеській області та будучи субєктом декларування згідно з п.п. "з" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" ( далі - Закон), та будучи ознайомленим із обмеженнями встановленими Законом, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, не повідомив протягом десяти днів Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, щодо отримання кредиту з метою придбання у власність вище вказаного транспортного засобу, в результаті чого вчинив адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, за кваліфікуючими ознаками: несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнав.

Адвокат ОСОБА_2 просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання адвоката, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_1, та його адвоката, дослідивши матеріали адміністративного провадження, проходжу до висновку про наступне.

Відповідно до п. 9 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» (далі закону) правопорушення повязане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, є невідємною складовою, для вирішення питання про притягнення осіб до відповідальності, і як зазначив ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, при розгляді справ про адміністративне правопорушення повязане із корупцією, зважаючи на важливість наслідків такого розгляду для особи, слід керуватися крім іншого, і рішеннями Європейського суду з прав людини та основоположних свобод.

Так, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У відповідності до ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини ( далі-Конвенція), нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Закон України "Про запобігання корупції" розділяє поняття доходів та фінансових зобовязань, так: до доходів у відповідності до п. 7 ст. 46 відносяться: отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

У П.9 ст. 46 Закону, вказано, що фінансові зобовязання, у тому числі отримані кредити, позики, зобовязання за договорами лізингу, розмір сплачених коштів в рахунок основної суми позики (кредиту) та процентів за позикою (кредиту), зобовязання за договорами страхування та недержавного пенсійного забезпечення, позичені іншим особам кошти.

Крім того, податковий кодекс України розділяє поняття доходів та фінансового кредиту.

Так, відповідно до п.14.1.258 Податкового кодексу України, фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Згідно з п. 14.1.54 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Крім того, як вбачається із наданих ГУ ДФС розяснень, сума отриманого особою кредиту не підлягає включенню до складу доходу та не оподатковується протягом дії договору кредиту.

У рішенні від 02.02.2018 року НАЗК розяснило, що у разі отримання особою кредиту, така особа зобовязана повідомити про суттєві зміни в майновому стані (відповідно до вимог ст. 52 Закону). Однак, суддя не може вважати цей факт безспірною підставою для притягнення до відповідальності, оскільки таке розяснення було затверджено після отримання особою кредиту.

Так, на момент отримання кредитних коштів, ОСОБА_1 тобто 24.01.2018 року обовязку щодо повідомлення про суттєву зміну майнового стану (взяття кредиту), не було чітко зазначено в Законі. Не може вважатися порушенням особою вимог фінансового характеру, не повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, що виражалось у взятті кредиту, тільки з тих підстав, що в подальшому НАЗК своїм рішенням розяснить такий обовязок.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді,Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобовязана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обов'язків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двухзначному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (суб'єктивних та об'єктивних ознак).

Крім вище викладеного, суддя вважає за необхідне зазначити, що суб'єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суддя мав отримати докази того, що останній усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням вище наведеного, суддя вважає, що справді за викладених умов ОСОБА_1 не усвідомлював необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі отримання кредиту ( а не доходу, як то вказано у ст. 52 Закону), а тому в його діях відсутній умисел.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вище наведеного, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.1,3,52 Закону України "Про запобігання корупції", ст.ст.9, 172-6,245,247ч.1 п.1,251,284,294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_7

20.09.2018