КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1, його захисника - адвоката Кільбурта Д.М. та представника іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 - адвоката Замоздри В.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката КільбуртаД.М. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови, 16.10.2017 року о 21 год. 20 хв. на вул. Саперно-Слобідська, 57-А в м. Києві, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, в порушення вимог п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху, яку об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу для об'їзду пішохода, який вийшов на проїзну частину та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фіат» д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_5, що привело до пошкодження вказаних транспортних засобів,тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Кільбурт Д.М. просить скасувати оскаржувану постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року та постановити апеляційним судом нове рішення, яким провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не повністю з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наявність причинного зв'язку між його діями і наслідками даної пригоди.

Вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась виключно внаслідок одноособових дій пішохода ОСОБА_6, який 16.10.2017 року о 21 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, переходив проїзну частину вул. Саперно-Слобідська в м. Києві у невстановленому для цього місці, чим спричинив виникнення даної ДТП. Ці обставини, проти яких не заперечував і сам ОСОБА_6, були встановлені під час розгляду справи щодо нього Голосіївським районним судом м. Києва, за результатами розгляду якої 13.06.2018 року винесено постанову (яка була залишена без зміни постановою Апеляційного суду міста Києва від 15.08.2018 року) про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 127 КУпАП., і в оскаржуваному рішенні суддею не спростовані наявні у справі докази, а саме рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими було встановлено вину ОСОБА_6, а також той факт, що причинно-наслідковим моментом виникнення даної ДТП є саме дії пішохода ОСОБА_6, які виразились у порушенні ним п.4.7 ПДР України, що на переконання апелянта, виключає вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Крім того, у висновку експерта №91 від 26.10.2017 року зазначено, що в умовах даного випадку водій автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_1, уникаючи наїзду на пішохода, знаходився в аварійній ситуації, у зв'язку з чим виїхав за межі смуги свого напрямку руху на зустрічну смугу, де після відокремлення переднього колеса, сталося зіткнення із зустрічними транспортними засобами. Під аварійною слід розуміти таку дорожню обстановку, в якій водій не має технічної можливості запобігти ДТП. Тобто, ОСОБА_1 рухаючись по дорозі з дозволеною швидкістю руху, при виникненні аварійної ситуації, яка була спровокована пішоходом ОСОБА_6, перебував у стані крайньої необхідності і уникаючи зіткнення з пішоходом, не маючи технічної можливості керувати транспортним засобом виїхав на смугу зустрічного руху.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кільбурта Д.М. на підтримку доводів апеляційної скарги; пояснення представника іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 - адвоката ЗамоздриВ.В., яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги та, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просила залишити його без зміни; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги закону при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані.

При цьому, всупереч тверджень апелянта, суддею були повно та об'єктивно з'ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, яким дана належна правова оцінка, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався останній та його захисник під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2017 року о 21 год. 20 хв. на вул. Саперно-Слобідська, 57-А в м. Києвіводій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху і при виникненні небезпеки для руху, яку об'єктивно спроможний був виявити не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу для безпечного об'їзду перешкоди, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на смугу зустрічного напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фіат» д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем «Субару» д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_5, що привело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Під час апеляційного розгляду даної справи ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що він 16.10.2017 року о 21 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, рухався по вул. Саперно-Слобідськав м. Києві зі сторони проспекту Науки в бік Південного мосту у крайній лівій смузі руху з приблизною швидкістю 60 км/год. Під час руху, в районі АЗС «WОG» приблизно за 30 метрів він побачив чоловіка, який раптово вийшов з розділювального газону та зупинився на проїзній частині в межах його смуги руху, у зв'язку з чим, з метою уникнення наїзду на вказаного пішохода, він застосував екстрене гальмування та одночасно вивернув кермо ліворуч, внаслідок чого його автомобіль зазнав пошкодження лівого переднього колеса від високого бордюрного каменю, внаслідок чого його автомобіль вже в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного напрямку руху, де здійснив зіткнення з вищезазначеними транспортними засобами.

При цьому наголошував, що він фізично не міг бачити пішохода, оскільки подія відбулась у темний час доби, а вказана ділянка дороги не освітлюється зовнішніми світловими приладами.

На переконання ОСОБА_1 та його захисника Кільбурта Д.М. дана дорожньо-транспортна пригода відбулась виключно внаслідок одноособових дій пішохода ОСОБА_6, який перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, раптово вибіг на проїзну частину в недозволеному місці, що не заперечував сам ОСОБА_6 і його вина була встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2018 року, яка була залишена без зміни рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.08.2018 року.

Крім того, апелянти посилаються на висновок №91 від 27.10.2017 року складений судовим експертом Давидовичем О.О. за результатами автотехнічного дослідження, в якому зазначено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1, уникаючи наїзду на пішохода, знаходився в аварійній ситуації, у зв'язку з чим виїхав за межі смуги свого напрямку на зустрічну смугу руху, де після відокремлення переднього колеса, відбулось зіткнення із зустрічними транспортними засобами. Під аварійною ситуацією слід розуміти таку дорожню обстановку, в якій водій не має технічної можливості запобігти ДТП.

Адвокат Замоздра В.В., яка діє в інтересах іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала пояснення останнього, надані ним в суді першої інстанції, в яких ОСОБА_3 зазначав, що автомобіль «Форд» під керуванням водія ОСОБА_1 рухався з великою швидкістю і буквально «вилетів» на смугу зустрічного напрямку руху, де відбулось зіткнення.

Незважаючи на заперечення своєї вини, висновок суду про порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та об'єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №446772 від 03.04.2018 року складеним відносно ОСОБА_1 щодо порушення ним п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 ПДР України, згідно якого 16.10.2017 року о 21 год. 20 хв. на вул. Саперно-Слобідська, 57-А в м. Києві водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху та при виникненні небезпеки для руху, яку об'єктивно спроможний був виявити не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу для безпечного об'їзду перешкоди, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на смугу зустрічного напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями «Фіат» д.н.з. НОМЕР_6 та «Субару» д.н.з. НОМЕР_5, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів (а.с. 1); копією схеми місця ДТП від 16.10.2017 року щодо кінцевого розташування транспортних засобів на проїзній частині одразу після зіткнення (а.с. 6); даними висновку №7-18 від 19.02.2018 року за підписом судового експерта АвтономоваМ.В. в якому зазначено, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1,ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 ПДР України, які перебували у причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, і водій ОСОБА_1 у даній дорожній ситуації мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху (а.с. 41); письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 щодо обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди, які були надані працівникам поліції безпосередньо на місці ДТП, в яких ОСОБА_1 зазначав, що як тільки він побачив пішохода, він застосував екстрене гальмування, внаслідок чого його автомобіль почало носити по смузі руху, після чого відкинуло на смугу зустрічного напрямку руху, де відбулось зіткнення (а.с. 11).

На підставі цих доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби. Вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, а тому суд правильно поклав їх в обґрунтування прийнятого рішення.

При цьому, суд обґрунтовано взяв до уваги первинні пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП, надані ним 16.10.2017 року безпосередньо на місці пригоди та відхилив його пояснення, які останній надавав в суді першої інстанції та працівникам поліції 03.04.2018 та 30.10.2017 року, а також долучений висновок експерта №91 від 27.10.2017 року, оскільки ці пояснення не узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, а вищезазначений висновок експерта №91 був складений на підставі саме цих пояснень.

За приписами п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, зокрема період доби, атмосферні явища, видимість у напрямку руху, освітленість дороги, інтенсивність дорожнього руху, які повинен враховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 12.3 ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, який рухався з дотриманням вимог правил дорожнього руху та розраховував, що й інші учасники дорожнього руху, в тому числі пішоходи, виконують ці правила, оскільки виходячи зі змісту положень п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, саме на водієві лежить обов'язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, який під час керування транспортним засобом повинен враховувати дорожню обстановку, в тому числі період доби, освітленість дороги, видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини, інтенсивність дорожнього руху і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про відсутність на даній ділянці зовнішнього освітлення проїзної частини не відповідає фактичним обставинам, оскільки як вбачається з наявної у справі копії схеми місця ДТП від 16.10.2017 року (а.с. 6) на вказаній ділянці дороги наявне зовнішнє освітлення проїзної частини в темний час доби.

Посилання апелянтів на ту обставину, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини пішохода ОСОБА_6, який в порушення вимог п.4.7 ПДР України, перебігав проїзну частину у недозволеному місці, чим спровокував дане ДТП і його винуватість була встановлена рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2018 року, що на думку захисника виключає винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, є безпідставними і не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки це не звільняло ОСОБА_1, як водія джерела підвищеної небезпеки, від обов'язку під час керування транспортним засобом враховувати дорожню обстановку, що характеризується дорожніми умовами та перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися в безпеці свого маневру.

Отже, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, у тому числі ті, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, апеляційний суд вважає, що під час розгляду даної справи суддею належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи, які з достатньою повнотою підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3ПДР України та спростовують доводи апеляційної скарги його захисника про те, що суд першої інстанції не повністю з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.п. 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а тому постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката КільбуртаД.М., подану в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/824/765/2018 Категорія: ст. 124 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.