Провадження 3/711/2653/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 26 листопада 2018 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкас Угорчук В.В. за участю прокурора Лисика М.А.,особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не судимого, працюючого лікарем загальної практики сімейного лікаря КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», ІПН НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, з 06.08.2013 р. займаючи посаду лікаря-терапевта медичної частини ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» і у відповідності до п.п. «а» п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, порушив вимоги вказаного Закону, а саме, без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) за 2017 рік за формою, що визначається Національним агентством, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зазначивши про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 винуватим себе визнав частково і пояснив, що працював за сумісництвом лікарем-терапевтом в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» і вважав, що не повинен був подавати таку декларацію, а коли йому повідомили, що він зобовязаний її подати, здійснив спробу заповнити і подати електронну декларацію, але на це було потрібно багато часу, але він доглядав за хворим батьком і у нього виникли проблеми із доступом до електронного Реєстру, тому невчасно подав декларацію. Вважає, що строк притягнення його до адміністративної відповідальності скінчився.

Суддею встановлено наступні обставини справи.

У відповідності до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

ОСОБА_1 з 01.08.2000 р. по теперішній час працює лікарем загальної практики сімейного лікаря КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», а з 15.08.2013 р. по 06.08.2018 р. за сумісництвом працював лікарем-терапевтом медичної частини ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області.

Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» обовязок з подання щорічної декларації про доходи і видатки покладається, зокрема, на наступних осіб зазначених у статті 3 Закону:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим;

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті;

НАЗК у п.3 Розяснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю надало наступні розяснення:

У цілях визначення субєктів, на яких поширюється дія Закону (відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону), під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обовязків) відповідного працівника.

Так, адміністративно-господарські функції (обовязки) - це обов'язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов'язки) - це обов'язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Слід зазначити, що працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі (водій, швачка тощо) або технічні (друкарка, охоронник, оператор котельні тощо) функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями, вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обовязки.

Працівники патронатних служб, інші працівники державних органів, які виконують функції з обслуговування, можуть відноситися до посадових та службових осіб відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону за умови відповідності зазначеним вище характеристикам. При цьому, у цілях визначення субєктів декларування, згідно із Законом, слід застосовувати вужче тлумачення і вважати службовими, посадовими особами субєктами декларування лише тих працівників, на яких покладено відповідні обовязки на постійній основі. Наприклад, наявність у посадовій інструкції працівника (спеціаліста, головного спеціаліста тощо) положення про те, що він може виконувати певні додаткові організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов'язки на час відсутності керівника структурного підрозділу не є достатнім для того, щоб вважати такого працівника посадовою чи службовою особою, яка є субєктом декларування відповідно до Закону. Цей висновок не змінюється навіть в разі фактичного виконання таких обов'язків упродовж звітного періоду. Тобто в разі тимчасового виконання працівником організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків на час відсутності керівника підрозділу у звітному періоді у нього не виникає обов'язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за цей період.

Крім цього у цілях декларування необхідно враховувати підпункт 23 пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу раду правосуддя», відповідно до якого дія розділу VII «Фінансовий 6 контроль» Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації інвалідів і дітей-інвалідів, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, охорони здоровя (крім керівників закладів охорони здоровя центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня), освіти (крім керівників вищих навчальних закладів та їх заступників), науки (крім президентів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, перших віце-президентів, віце-президентів та головних учених секретарів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, інших членів Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук, обраних загальними зборами Національної академії наук України та національних галузевих академій наук відповідно, керівників науково-дослідних інститутів та інших наукових установ), культури, мистецтв, відновлення та збереження національної памяті, фізичної культури, спорту, національно-патріотичного виховання» (запитання 3 в редакції рішення Національного агентства від 30.09.2016 року № 57, від 13.01.2017 № 24 ).

Виходячи з того, що ОСОБА_1 працював лікарем в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» тільки за сумісництвом і згідно з посадовою інструкцією був підпорядкований начальнику медичної частини цієї установи і не обіймав посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а за період роботи в ЧУ «Черкаський слідчий ізолятор» не перебував на посаді державного службовця, суддя приходить до висновку про те, що він не є субєктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУПаП, і в його діях відсутній склад зазначеного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, в 10-денний строк до апеляційного суду Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_2