Справа № 263/6199/18
Провадження № 3/263/1651/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який навчається у МУ ПТО №3, 2 курс, група 23, зареєстрований та проживає за адресою: м. Маріуполь, с/з Азовський, вул..Донецька, 114/2, за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним 11.05.2018 року ОСОБА_2 11.05.2018 року близько 11:00 години палив тютюнові вироби (цигарки) в місці, що заборонено законом, а саме: на зупинці громадського транспорту «ТЦ Браво» по пр.Металургів, 53, у Центральному районі м.Маріуполя, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є особиста розписка в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №146327 від 11.05.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_2, якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у звязку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провина ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, повністю доказана наявними матеріалами справи.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Судом встановлено, що правопорушнику на день вчинення проступку виповнилося 16 років, тобто він є неповнолітнім.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що помякшують відповідальність за адміністративне правопорушення, крім іншого, визнається вчинення правопорушення неповнолітнім.

Статтею 13 КУпАП встановлено, що до осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративне правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані лише певні заходи впливу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_2, хоча і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, але у звязку з тим, що на момент вчинення правопорушення йому не виповнилося 18 років, відповідно до ст. 24-1 КУпАП, необхідно застосувати захід впливу у виді попередження.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 24-1, 33, 34, ст. 175-1 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, визнати винним та притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП та застосувати захід впливу відповідно до ст. 24-1 КУпАП у виді попередження.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.М. Томілін