ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/209/18 Справа № 205/4431/18 Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І.С. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

за участю:

прокурора Мануйленка І.М.,

особи, що притягається

до відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваній постанові суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника КП «Міські комунальні платежі» та будучи, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ст. 45 вказаного Закону, 20 березня 2017 року набув права власності на нерухоме майно: квартиру, вартість якої на момент набуття складала 146 000 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» в 10-денний термін не подав на офіційний веб-сайт НАЗК повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що судом першої інстанції не було визначено дати виявлення правопорушення, справа фактично не розглядалася, а з моменту надходження протоколу до суду (23 червня 2018 року) минуло три місяці. Звертає увагу на те, що суд не дослідив всіх обставин та не визначив дати виявлення правопорушення, навіть після того як ним 24 вересня 2018 року було подано клопотання про закриття провадження, оскільки на дату складання постанови (12 жовтня 2018 року) минуло більше трьох місяців від дати складення протоколу - 22 червня 2018 року. Одночасно вказує, що за наявності підстав для закриття провадження у справі немає необхідності встановлення судом фактичних обставин справи, наявності чи відсутності в діях особи, що притягається до відповідальності ознак правопорушення, доведеність вини тощо.

Вислухавши ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги в частині закриття провадження не заперечував, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Так, згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1, займаючи посаду начальника КП «Міські комунальні платежі» є посадовою особою органів місцевого самоврядування, а отже згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» і суб'єктом декларування та суб'єктом відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суб'єкта декларування про відкриття валютного рахунку в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Як вбачається з фактичних обставин справи, ОСОБА_1 20 березня 2017 року набув права власності на нерухоме майно: квартиру, вартість якої на момент набуття складала 146 000 грн., що перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» в 10-денний термін не подав на офіційний веб-сайт НАЗК повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а відобразив дану квартиру лише 06 лютого 2018 року у щорічній декларації за 2017 рік.

Аналізуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що у вказаних діях та бездіяльності ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у виді несвоєчасного повідомлення суб'єкта декларування про суттєві зміни у майновому стані.

Так, посилання апелянта на те, що при наявності підстав для закриття провадження у справі немає необхідності встановлення судом фактичних обставин справи, наявності чи відсутності в діях особи, що притягається до відповідальності ознак правопорушення, доведеність вини, тощо, то суд апеляційної інстанції з такими доводами не погоджується, оскільки згідно ст. 247 КУпАП законодавцем передбачено закриття провадження у справі зокрема у зв'язку з закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст. 38 КупАП, при цьому сам розгляд справи та його закінчення не обтяжене строками, визначеними даною нормою, а передбачений ст. 277 КУпАП, що в свою чергу вимагає з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи.

Одночасно слід вказати, що з інформаційного листа ВССУ від 22.05.2017 року вбачається, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб'єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги, які полягають у наявності підстав для закриття провадження у справі, а саме у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38КУпАП, оскільки на дату складання постанови (12 жовтня 2018 року) минуло більше трьох місяців від дати складення протоколу - 22 червня 2018 року, то такі доводи апелянта заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 було складено 22 червня 2018 року та його було отримано з матеріалами справи судом першої інстанції 23 червня 2018 року, при цьому оскаржувану постанову було винесено лише 12 жовтня 2018 року, що в свою чергу є за межами тримісячного строку виявлення адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим ОСОБА_1 24 вересня 2018 року було подано до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження за вищенаведених підстав, але судом таке клопотання було проігноровано, та прийнято рішення з призначенням останньому штрафу, що є незаконним у даному випадку, так як на момент розгляду справи строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за викладених вище обставин закінчився, а тому адміністративне провадження підлягало закриттю.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КупАП - скасувати в частині застосування адміністративного стягнення.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КупАП та провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - у зв'язку з закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.