АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1467/16-п Номер провадження 33/786/12/18Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 за участі:

секретаря судового засідання - Гавриленко Л.М.

представника потерпілого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.02.2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5, 09.12.2016 року близько 23 год. 00 хв., на 156 км автодороги Київ-Харків, керуючи автомобілем ОСОБА_1 Q7, д.н.з ВІ6333АН, не дотримався безпечного інтервалу залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Тойота LC 200 д.н.з АА1113 ОТ під керуванням водія ОСОБА_6, чим порушив п 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді місцевого суду провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в звязку з недоведеністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду, представник потерпілого ОСОБА_4 (власника транспортного засобу Тойота LC 200 д.н.з АА1113 ОТ ) адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій прохала постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.02.2017 року скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, протоколу про адміністративне правопорушення та зібраним поясненням свідків.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП України, передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно приписів п.13.1. ПДР, порушення якого інкримінується ОСОБА_5, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення ґрунтуються на аналізі досліджених судом письмових матеріалів справи про адміністративне правопорушення та показань безпосередньо допитах судом: ОСОБА_5 (особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення), ОСОБА_6 (другий учасник ДТП протокол щодо якого розглядається в іншому провадженні), ОСОБА_7 (очевидця ДТП), а також інспектора поліції ОСОБА_8 (який складав протоколи про адміністративне правопорушення, як щодо ОСОБА_5 так і щодо ОСОБА_6В.).

Піддавши системному аналізу вище наведені докази, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_5 у недотримання ним вимог п.13.1 Правил дорожнього суху України. Такі висновки не спростовані під час апеляційного перегляду постанови.

Так, під час перевірки доводів апеляційної скарги, було повторно допитано свідка ОСОБА_6, який підтвердив раніше надані ним пояснення, а також за матеріалами справи про адміністративне правопорушення проведена експертиза.

Згідно висновку №2003/2004 від 20.03.2018 року комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи:

1. Встановити експертним шляхом взаємне розташування автомобілів НОМЕР_1 та «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 відносно меж проїзної частини дороги в момент зіткнення не представляється можливим з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи.

Зі змісту дослідницької частини висновку: «згідно матеріалів справи в даному ДТП відбувся контакт між боковими дзеркалами заднього виду транспортних засобів і автомобілі «Audi Q7» та «Toyota Land Cruiser 200» не гальмували, а отже з врахуванням зазначеного, трасологічними ознаками визначення місця зіткнення в даній дорожній ситуації може бути осип уламків від дзеркал та сліди переміщення від автомобілів у вигляді бокового ковзання або поверхневого кочення їхніх коліс. В схемі місця ДТП не зазначені осип уламків від дзеркал, сліди бокового ковзання або поверхневого кочення від коліс автомобілів «Audi Q7» та «Toyota Land Cruiser 200» та загалом будь-які трасологічні ознаки зазначені вище, що унеможливлює визначення експертним шляхом розташування місця зіткнення відносно меж проїзної частини дороги, а отже перевірку показів водіїв та технічну спроможність в частині розташування місця зіткнення. Також по причині відсутності в схемі місця ДТП слідів переміщення автомобілів «Audi Q7» та «Toyota Land Cruiser 200» у вигляді бокового ковзання або поверхневого кочення їхніх коліс не можливо встановити експертним шляхом взаємне розташування даних транспортних засобів відносно меж проїзної частини дороги в момент зіткнення.

2. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.13.3 «Правил дорожнього руху України».

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5, рухаючись прямолінійно попереду автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» не в змозі був контролювати рух останнього та впливати на розвиток дорожньо-транспортної ситуації.

3. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля НОМЕР_5, від керуванням водія ОСОБА_5

4. В даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.13.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даної ДТП.

5. В даній дорожній ситуації, технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 не залежала від односторонніх дій водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5

6. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5 відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даної ДТП.

З огляду на вище наведене вважаю, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП . Вважаю, що висновки судді ґрунтуються на обєктивних даних, що маються у справі та не спростовані під час апеляційного перегляду.

Закриваючи провадження у справі, суддя правильно зазначив, що показаннями свідків та іншими доказами у справі не було доведено, що ОСОБА_5, керуючи автомобілем, залежності від дорожньої обстановки та швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу між транспортними засобами, що рухаються, внаслідок чого спричинив пошкодження транспортного засобу.

З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду фактичні обставини справи вважаю, що відсутні докази, які поза розумним сумнівом доводять порушення водієм ОСОБА_5 п.13.1 Правил дорожнього руху.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази об'єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом ,який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Водночас доводи апелянта щодо недотримання місцевим судом положень ст. 247 КУпАП в частині підстав для закриття провадження по справі є слушними.

Так, хоча суддя місцевого суду по суті дійшов правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні та, закриваючи провадження по справі правильно послався на п.1 ст.247 КУпАП, однак викладаючи резолютивну частину судового рішення суддя зазначив підставу для закриття провадження по справі яка не відповідає точному змісту п.1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова місцевого суду - зміні.

Керуючись ст.294 КУпАП суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 частково задовольнити.

Постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.02.2017 року змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини постанови в такій редакції: «Справу про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення».

В іншій частині постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.02.2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: А.А.ГОНТАР