АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2617/2018 Постанова винесена суддею Домарєвим О.В.
Категорія: ч. 4 ст. 121 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який 17.02.2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП до штрафу у розмірі 340 грн.,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 22 травня 2017 року о 17 год. на 86 км автодороги Київ-Чоп ОСОБА_2 повторно протягом року керував автомобілем «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, який підлягає обов'язковому технічному контролю, однак своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 «б» ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що накладення на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці є занадто суворим і таким, що не відповідає принципу верховенства права.

При цьому зазначає, що за основу доказу його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення судом взято протокол про адміністративне правопорушення, однак такий висновок суд не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить нормам чинного законодавства, яке не містить чіткого переліку осіб, на яких саме покладається відповідальність за проведення робіт по технічному обслуговуванню транспортних засобів.

Тому вважає, що відповідальність за порушення ПДР покладається на власника транспортного засобу - незалежного від того, хто ним керує на момент фіксації порушення, і, оскільки він лише керував транспортним засобом і ніякого відношення до проходження технічного контролю транспортного засобу не має, а власником автомобіля «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_3, яка і повинна нести відповідальність за даним адміністративним правопорушенням, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, у зв'язку з чим провадження у справі щодо нього підлягає закриттю.

Також звертає увагу на те, що 31.05.2018 року, згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00042-03404-18, транспортний засіб, який був об'єктом адміністративного правопорушення, після технічного контролю визнано технічно справним, тобто на даний час він перестав становити суспільну небезпеку.

Крім того, вказує на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки він не містить прізвища та адреси свідків і понятих, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, не доведена.

Також вважає, що суд виніс занадто суворе покарання, хоча мав би обмежитись штрафом, враховуючи, що автомобіль є єдиним джерелом його доходу, оскільки він офіційно є безробітним, а єдиним джерелом його доходу є підробіток при керуванні транспортним засобом. До того ж відсутні обставини, що обтяжують його відповідальність, а обставинами, що її пом'якшують є - щире розкаяння та вчинення правопорушення при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин. Тому покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці є не просто надмірним, а явно несправедливим та тяжким, з огляду на його майновий стан і характер вчиненого ним діяння.

Таким чином, на думку апелянта, для досягнення, визначеної у ст. 23 КУпАП, мети, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, його майнового стану, наявних обставин, що пом'якшують покарання, необхідним і достатнім буде накладення більш м'якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч. 4 ст. 121 КУпАП, а саме - у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, вказуючи на те, що отримав її лише 01.08.2018 року, що підтверджується відповідною відміткою у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які не містять достовірних даних про обізнаність ОСОБА_2 про день та час розгляду справи 18.07.2018 року, яка того дня була розглянута у його відсутність, а також відомостей про отримання ним копії постанови суду, іншою датою, ніж 01.08.2018 року, вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Будучи повідомленим про день та час розгляду справи, ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, а тому, враховуючи положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та самим ОСОБА_2, який у протоколі по суті порушення надав пояснення про визнання ним своєї вини, а також постановою від 17.02.2018 року, якою на ОСОБА_2 за керування, 17.02.2018 року о 05 год. 50 хв. на трасі М07 (Київ-Ковель-Ягодин) (на м. Люблін), 159, автомобілем «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, який не пройшов обов'язковий технічний контроль, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, накладено стягнення у виді до штрафу у розмірі 340 грн.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на невідповідність вимогам закону складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, є надуманими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, як зазначалось вище, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП із зазначенням всіх необхідних даних, а обов'язок зазначення у ньому свідків у відповідної особи, уповноваженої на складання протоколу, виникає лише в тому разі, якщо є свідки та потерпілі, однак такі були відсутні.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в даному випадку він не може бути суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а відповідальність має нести власник автомобіля «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, є необґрунтованими.

Так, статтею 121 КУпАП встановлена відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами, і, згідно ч. 4 ст. 121 КУпАП, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п'яти до десяти діб.

При цьому ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до визначених Правилами дорожнього руху України термінів, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як встановлено у п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Таким чином, за вимогами чинного законодавства водій повинен уникати керування транспортними засобами, не маючи достовірної інформації про відповідність їх технічного стану та обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, тобто і тих, які не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю), а натомість ОСОБА_2, будучи 17.02.2018 року притягнутим до відповідальності за керування автомобілем «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, який не пройшов обов'язковий технічний контроль, тобто достеменно знаючи про ці обставини і неможливість здійснення ним експлуатації транспортного засобу за цих умов, 22 травня 2018 року повторно здійснив керування цим автомобілем «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1, який підлягає обов'язковому технічному контролю, однак своєчасно його не пройшов.

Та обставина, що вже 31.05.2018 року, згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00042-03404-18, транспортний засіб, який був об'єктом адміністративного правопорушення, після технічного контролю визнано технічно справним, жодним чином не зменшує ступінь вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення і не є обставиною, яка виключає можливість здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 4 ст. 121 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Висловлене ж в апеляційній скарзі прохання ОСОБА_2 щодо накладення на нього більш м'якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч. 4 ст. 121 КУпАП, а саме - у виді штрафу у розмірі 680 грн., не може бути задоволено, оскільки не ґрунтується на вимогах законодавства про адміністративні правопорушення, яким можливості накладення більш м'якого адміністративного стягнення, яке не зазначено у санкції статті, не встановлено.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, отже постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.