АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2026/2018 Постанова винесена суддею Фроловою І.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Шахтарськ Донецької області, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, за яким, 26 лютого 2018 року о 21 год. по вул. Б. Хмельницького, 16 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки та погодних умов, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2, після чого автомобіль «Audi» в некерованому стані зіткнувся з автомобілем «Infiniti», державний номерний знак НОМЕР_3, який був припаркований, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження в справі, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без належної оцінки та урахування всіх обставин справи і представлених доказів, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом невірно оцінені докази по справі та неправильно встановлені обставини виникнення ДТП.

Зокрема, згідно постанови суду, зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 ПДР, тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Однак, в своїх письмових поясненнях та в суді ОСОБА_2 вказував, що він рухався у відповідній полосі і напрямок руху не змінював, а перестроювання у відповідну полосу здійснив ще до виникнення льодової перешкоди.

Також, судом безпідставно надано перевагу одним доказам перед іншими жодним чином не мотивувавши свого рішення та не навівши підстав неспроможності одних доказів та переваги інших.

Зокрема, в основу визнання водія ОСОБА_2 винним покладено: схема ДТП; письмові пояснення учасників ДТП; висновок експерта комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи. Разом з тим, звертає увагу на те, що протокол, схема та письмові пояснення учасників хоч і є доказами по справі, однак не дають розуміння як сталося ДТП.

Схема, як вказує захисник, фіксує положення автомобілів лише після ДТП, пояснення учасників також не дають розуміння механізму та причин виникнення дорожно-транспортної пригоди, як і протокол, який є лише суб'єктивним відображенням сприйняття обстановки представником поліції.

Більше того, на переконання захисника, судом з незрозумілих причин прийнято до уваги комплексну експертизу, однак не зазначено підстав та взагалі не зрозуміло з яких причин не враховано автотехнічну експертизу №58/18, надану ним як представником.

Також судом взагалі не прийнято до уваги і не оцінено його-захисника позицію, як представника, щодо наданої потерпілим комплексної експертизи, висновки якої є помилковими та необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на вивченні не повного об'єму доказів та інформації, а також із приведенням інформації, яка експертом в дійсності не досліджувалась та йому не надавалась, і як наслідок, вказаний висновок, як доказ, є недостатнім та недопустимим по вказаній справі.

При цьому на спростування тверджень експерта, що дорога не була слизькою, та з чого він виходив при вирішенні питань, поставлених на його розгляд, у складеному протоколі зазначено, що дорога слизька та мокра, що підтверджує і пояснення ОСОБА_2 про стан дороги та, в свою чергу, вказує на той факт, що експертом не досліджено в повному обсязі матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вказане, та факт того, що експертом не досліджено всіх матеріалів, в основу дослідження покладено помилкові факти та недостовірні дані, висновки експертизи не можуть бути прийняті до уваги та вважатись достатнім та допустимим доказом по справі.

За цих обставин, вважає, що судом першої інстанції винесено постанову та визнано винним ОСОБА_2 без надання належної оцінки доказам з безпідставною перевагою одним доказам перед іншими, які не були взагалі взяті та розглянуті, а за таких підстав постанова суду підлягає безумовному скасуванню, а справа підлягає закриттю за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Також захисник ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, як пропущений з поважних причин. В обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що 01.06.18 року було проголошено лише про визнання ОСОБА_2 винним, однак повний текст оскаржуваної постанови був наданий йому (захиснику) лише 08.06.18 року в п'ятницю, що унеможливило вчасне подання апеляційної скарги в 10 денний термін, враховуючи, що передостанній та останній дні (відповідно 09.06.18 р. та 10.06.18 р.) є вихідними днями.

Зважаючи на те, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва винесена 01.06.2018 року, а апеляційна скарга подана захисником ОСОБА_3 11.06.2018 року, тобто протягом 10-ти днів з дня її винесення, суд не вбачає підстав для вирішення питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та в його інтересах адвоката ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо.

Як указують дані висновку експерта №000245/1 від 24 травня 2018 року, судовий експерт ОСОБА_6 вважає, що водій автомобіля «Renault» ОСОБА_2 вчинив односторонні дії, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, у тому числі і водій автомобіля «Audi» ОСОБА_5, що не відповідають вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинно-наслідковому зв?язку з даною ДТП.

А саме, як вказав у висновку експерт ОСОБА_6, по перше, льодове нашарування на бруківці, яке, як вважає водій автомобіля «Renault» ОСОБА_2, стала причиною ДТП, говорить тільки водій ОСОБА_2, а інші учасники ДТП про це не говорять і на схемі ДТП інспектором поліції, який оглядав місце пригоди, це не відзначено, тобто, твердження водія ОСОБА_2 про наявність перешкоди для руху у вигляді льодового нашарування на бруківці, яке він помітив тільки на відстані 4 м., - не мають ні юридичного, ні технічного підтвердження;

По-друге, слизька ділянка дороги не появилась раптово саме в місці ДТП, тому водій автомобіля «Renault» ОСОБА_2, як і інші водії, мав об'єктивну можливість відслідковувати зміну дорожніх умов і відповідним чином згідно вимог п.12.1 ПДР України реагувати на цю зміну, отже, у водія автомобіля «Renault» ОСОБА_2 не було перешкод технічного характеру, щоб не виявити зміну дорожніх умов і рухатися з такою швидкістю, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «Renault» та безпечно керувати ним.

По-третє, експерт зазначає, що занос автомобіля «Renault» не спричинило саме по собі слизьке дорожнє покриття, по ньому до і після досліджуваної пригоди рухалися транспортні засоби без бокового заносу, не виїжджаючи на зустрічну смугу, а маневрування (зміна напрямку руху під час випередження автобуса) автомобіля «Renault», який рухався із швидкістю, не забезпечувала у даних дорожніх умовах безпеку руху, а відтак, не відповідала вимогам п.12.1 ПДР України. Тобто, занос автомобіля «Renault» у даних дорожніх умовах відбувся внаслідок зміни його напрямку руху і гальмування в результаті дій водія ОСОБА_2, які полягали у його впливі на органи керуванняавтомобіля «Renault» (кермо, гальма) (а.с. 41-50).

З даними висновками слід погодитися, оскільки вони об?єктивно підтверджуються матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, за яким 26лютого 2018 року о 21 год. 00 хв. по вул. Б. Хмельницького, 16, в м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки та погодних умов, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2, після чого автомобіль «Audi» в некерованому стані зіткнувся з автомобілем «Infiniti», державний номерний знак НОМЕР_3, який був припаркований, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

З даними обставинами правопорушення ОСОБА_2 був згоден, про що в протоколі учинив власноручний запис (а.с. 1).

При цьому, у своїх власноручно викладених поясненнях, ОСОБА_2 вказував, що в означені час та місці, він керував автомобілем «Renault» по вул. Б.Хмельницького зі сторони вул. Володимирській, і здійснюючи обгін автобуса, що рухався в крайній правій полосі, виїхав на ліву смугу руху, але на слизькій бруківці, його автомобіль відкинуло на смугу зустрічного руху, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2, після чого автомобіль «Audi» в зіткнувся з припаркованим автомобілем «Infiniti», державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 3).

Дійсно, як вірно вказує апелянт, і у схемі місця ДТП щодо стану дорожнього покриття вказано, що воно мокре, ожеледиця (а.с. 2).

Проте, такі твердження ОСОБА_2, що причиною дорожньо-транспортної пригоди була перешкода у виді льодового нашарування, у зв'язку з чим, при здійсненні ним маневру перестроювання в ліву смугу, його відкинуло на зустрічну смугу, не є переконливими, оскільки ці обставини були і для інших учасників руху і саме по собі слизьке покриття, без здійснення на ньому маневрування водієм ОСОБА_2, не могло слугувати підставою для події дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, не може бути прийнятий до уваги, висновок експерта №58/18 від 24 квітня 2018, судового експерта ОСОБА_7, котрий вважав, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди була перешкода у виді льодового нашарування на бруківці на смузі руху автомобіля «Renault» під керуванням водія ОСОБА_2 на відстані недостатньої навіть для приведення органів керування автомобіля в дію (а.с. 21-30).

А відтак, на противагу твердженням апелянта, на вказаний висновок експерта обгрунтовано не послався у своєму рішенні і суд першої інстанції, оскільки він жодним чином не спростовує винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через невідповідність його дій вимогам п. 10.1 ПДР України, які зобов'язують водія, починаючи перестроювання та будь-яку зміну напрямку руху, переконатися в тому, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За таких обставин, протилежні цьому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3, як і його доводи про невинуватість ОСОБА_2 у порушенні вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримав вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та дійшов вмотивованого висновку про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Врахувавши, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення 26 лютого 2018 року, отже на час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції пройшли передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суддя місцевого суду правомірно закрив провадження в справі за цією обставиною.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, отже постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.