Провадження № 33/4820/107/18
Справа № 677/1434/18 Головуючий в 1-й інстанції Вознюк Р. В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Коростелкіної Ю.І., Бондара О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника Киричука С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_2 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від

12 жовтня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 09 вересня 2018 року о 23год. 50 хв. в м. Красилові по вул. Грушевського, 138 керував автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, або направити (повернути) протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього адміністративні матеріали до Красилівського ВП ГУ НПУ в Хмельницькій області для доопрацювання та належного оформлення. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, так як вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є передчасними, суд не дослідив всіх доказів в провадженні та не надав їм належної оцінки, не зазначивши, які ж саме обставини ці докази підтверджують, суд формально підійшов до вивчення обставин справи. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням законодавства та протокол не відповідає вимогам КУпАП, а судом не дотримано приписів ст. 245 КУпАП, огляд на стан сп'яніння був проведений з порушенням процедури. Зазначає, що складання протоколу має бути в присутності двох свідків із зазначенням ознак сп'яніння, працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а відразу запропоновано пройти огляд у лікарні. Показання лікаря в суді першої інстанції не узгоджуються з доказами в справі. Вважає, що акт огляду на стан алкогольного сп'яніння та журнал реєстрації проведених оглядів осіб на стан сп'яніння не можуть бути належними і допустимими доказами у даній справі.

В засідання апеляційного суду 28 листопада 2018 року, 3 грудня 2018 року ОСОБА_2 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило, в зв'язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення захисника - адвоката Киричука С.В. в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказуючи що 09 вересня 2018 року під час керування автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1, його зупинили в м. Красилові працівники поліції та повідомили, що мають підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння і доставили його до Красилівської ЦРЛ. В лікарні йому огляд не проводили, після чого працівники поліції склали відносно нього протокол та відсторонили його від керування автомобілем. Вказував, що в стані алкогольного сп'яніння не перебував.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі доводи ОСОБА_4, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до положень п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 09 вересня 2018 року був складений старшим інспектором СРПП лейтенантом поліції ОСОБА_5, того ж дня, о 23 год. 50 хв. в м. Красилові по вул.Грушевського, 138 А, громадянин ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, стан сп'яніння зафіксовано в Красилівській ЦРЛ, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1). В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 не оспорював змісту протоколу, тільки зазначив, що «керував автомобілем ВАЗ 2107» (а.с. 1).

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_2 проходив відповідний огляд на стан сп'яніння у Красилівській ЦРЛ з використанням спеціального технічного засобу «Алконт- 01СУ-U», який проводився лікарем, під час якого було встановлено факт наявності алкоголю в видихуваному апелянтом повітрі 2,0 ‰, за наслідками якого був складений відповідний висновок, який підписаний апелянтом не був. Вказані обставини підтверджуються даними висновку № 43 від 10 вересня 2018 року (а.с. 2) та показаннями допитаного судом першої інстанції лікаря - ОСОБА_6 (а.с. 36-37).

Той факт, що висновок не підписаний апелянтом, на що звертає увагу апелянт, не дає підстав вважати, що такий огляд проведений не був, зважаючи, що факт проведення огляду підтверджується даними акту огляду (а.с. 28), показаннями допитаних в суді свідків - ОСОБА_5, ОСОБА_7, які були присутні при огляді (а.с. 35-36), показаннями лікаря ОСОБА_6 (а.с. 36-37). З показань лікаря видно, що після проведення лікарем огляду водія один екземпляр висновку був отриманий, однак в журналі ОСОБА_2 не розписався (а.с. 37). Підстав сумніватись в показаннях свідків апеляційний суд не знаходить, не наведено таких і апелянтом в апеляційній скарзі, і в апеляційному суді.

Апеляційний суд зауважує, що будь - яких зауважень з боку апелянта та його захисника щодо протоколу судового засідання не подавалось.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських та медичних працівників вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015року за № 1413/27858.

З показань свідків (працівників поліції) ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в суді першої інстанції видно, що ОСОБА_2 після зупинки виявив бажання пройти огляд саме в медичному закладі, тому також роз'яснювалось право проходження огляду на місці зупинки, тому його твердження про непроходження ним огляду на місці зупинки не вказують про недотримання поліцейськими порядку направлення особи на огляд та не вказують про наявність підстав для закриття провадження (зважаючи на добровільність проходження ним огляду в медичному закладі).

Доводи апелянта, що йому не пропонували пройти огляд на місці зупинки, суперечать його показанням в суді першої інстанції (а.с. 35), коли ОСОБА_2 підтверджував факт відмови від огляду на місці з використанням приладу поліцейських, так як він не довіряв цьому приладу.

Положеннями «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 не передбачено обов'язкової присутності двох свідків при проходженні огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, тому доводи апеляційної скарги

ОСОБА_2, що відсутність свідків в лікарні вказує на проведення огляду з порушеннями, не відповідають вищевказаним положенням законодавства.

З показань свідка ОСОБА_6 (лікаря, що проводив огляд) в суді першої інстанції видно, що за результатами огляду ОСОБА_2 було встановлено, що рівень алкоголю в його крові перевищує допустиму норму, що було відображено у акті огляду та висновку щодо результату огляду. Акт обстеження лікар видав на руки, проте ОСОБА_2 не підписувався в журналі без пояснення причини відмови. Підстав сумніватись в показаннях даної особи апеляційним судом не знайдено, відтак такі доводи апеляційної скарги, як підстави для скасування постанови, на увагу не заслуговують.

Чинним законодавством не передбачено обов'язковості долучення до матеріалів справи при її направленні до суду направлення поліцейського на огляд водія, зважаючи, що вказані документи є підставою для лікаря для проведення огляду та в подальшому залишаються в медичному закладі. Тому недолучення до матеріалів справи такого документу (про наявність якого на момент проведення огляду лікар зазначав в висновку, долученому до протоколу (а.с. 2) не дає апеляційному суду підстав вважати, що з цих підстав справа мала б бути повернута на доопрацювання.

Аналіз диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП вказує, що поліцейські зобов'язані вказувати у протоколі ознаки вживання алкогольних напоїв в разі відмови від проходження огляду на стан сп'яніння; в випадку встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння зазначення ознак, які стали підставою для направлення особи для огляду, не є обов'язковим, тому такі твердження апелянта, що вказані обставини вказують на невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, не можуть бути враховані судом.

Поняття «що знижують їх увагу та швидкість реакції» стосується випадків, коли особа керувала автомобілем під впливом лікарських препаратів, вживання яких має вищевказані наслідки, чого в даній справі не було, відтак, необхідності зазначення про це в протоколі не було.

Твердження апелянта, що в протоколі не зазначено, який саме водій керував транспортним засобом, суперечать фактичним обставинам справи, позаяк такі обставини зазначені у протоколі (а.с. 1).

Незазначення у протоколі даних про долучення до протоколу висновку лікаря та довідки про отримання посвідчення водія (при тому, що такі документи були долучені, чого не оспорює апелянт в апеляційній скарзі), не вказує на таку невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка б могла стати підставою для повернення справи на доопрацювання органу, що склав протокол, тому такі доводи враховані бути не можуть.

Протокол складений в вигляді, що може бути прочитаний, а незазначення анкетних даних ОСОБА_2 та даних щодо поліцейського, що склав протокол, друкованими літерами, не вказує про його недопустимість. В протоколі зазначено суть правопорушення, з відображенням, зокрема, місця вчинення. Тому твердження апеляційної скарги, що внаслідок цих обставин складений протокол не давав суду можливості встановити наявність чи відсутність правопорушення, та інші обставини, не можуть бути враховані, а доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за межі дослідження тих обставин, які зазначені в протоколі, суперечать фактичним обставинам справи.

Що стосується доводів захисника про неможливість врахування результатів огляду, проведеного з використанням лікарем спеціального технічного засобу «Алконт - 01СУ-U», то апеляційний суд зауважує, що вищевказаною Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015, визначено процедуру проведення огляду, в тому числі, на стан алкогольного сп'яніння.

Як свідчать матеріали справи, станом на 31.12.2015 року до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки було занесено прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, зокрема, «Алконт - 01СУ», номер за Державним реєстром РБ 03-25-0559-11, та видано свідоцтво про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/3-649-2012 від 29.08.2012 року.

27 жовтня 2010 року видано сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2672-2010 Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3060-10. Цей прилад вже перебував та використовувався на території України. Тобто, ідентифіковані належним чином газоаналізатори «Алконт» відповідної модифікації, які серійно вироблялись ТОВ «Брестское техническое агентство», Республіка Білорусь, відповідали затвердженому типу, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, а також вимогам технічної документації виробника, що давало право виробнику чи його представникам право на ввезення такого засобу вимірювальної техніки на митну територію України.

Суд враховує, що газовий аналізатор з використанням якого проводився огляд, вже був занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за реєстраційним номером У3060-10. Вказаний аналізатор пройшов відповідну повірку, про що свідчить відповідне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, видане 26 червня 2018 року та чинне до 26 червня 2019 року (а.с. 28), та встановлено, що вказаний засіб відповідає вимогам ЄД підприємства - виробника, що свідчить про його придатність до використання.

З врахуванням викладеного, підстав вважати покладені в основу доведеності його вини докази, здобуті з використанням приладу «Алконт -01СУ-U» недопустимими доказами, про що вказував захисник в апеляційному суді, апеляційним судом не встановлено.

До повноважень Держлікслужби не належать питання щодо переліку спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, а ті підстави, що до Держлікслужби не надходило інформації від органів з оцінки відповідності щодо виробу «Аналізатор вмісту парів алкоголю «Алконт -01СУ-U» (за умови наявності сертифіката про повірку (а.с. 28) не дають підстав для інакших висновків. Ненадходження такої інформації до Держлікслужби, на переконання апеляційного суду, не вказує про неможливість використання медичним закладом таких засобів, які були ввезені на територію України до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та придатні до використання, про що свідчить свідоцтво про повірку такого засобу.

В провадженні були відсутні обставини, які б перешкоджали розгляду справи судом. Підстави для повернення протоколу органу, який склав протокол, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, відповідно до ст.278 КУпАП, відсутні.

Судом першої інстанції перевірялись обставини щодо часу складання відповідних документів (протоколу та акту), та, як видно з даних протоколу допиту свідків - поліцейських та лікаря видно, що протокол складався після проведення лікарем огляду та видачі висновку, а неточності в зазначенні часу складення протоколу не спростовують факту проведення огляду та не дають підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення, висновок і акт огляду недопустимими доказами.

Не вказує на недопустимість доказів (висновку та акту огляду) факт відсутності підпису ОСОБА_2 на цих документах та в відповідному журналі, зважаючи, що судом першої інстанції перевірялись такі обставини, та з показань, зокрема, свідка ОСОБА_6 видно, що апелянт відмовився від підпису.

Обґрунтованих підстав вважати, що в даному провадженні поза розумним сумнівом не було доведено вини ОСОБА_2, в апеляційного суду немає, як і підстав для висновку про відсутність в справі належних та допустимих доказів та закриття провадження в справі в зв'язку з відсутністю в діях апелянта складу правопорушення чи направлення справи на доопрацювання.

З врахуванням викладеного, підстав вважати покладені в основу доведеності його вини докази недопустимими доказами, про що вказує апелянт в своїй скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання

ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя