Номер провадження 3/243/2805/2018
Номер справи 243/9274/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 04 » грудня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гончарової А.О.,

при секретарі судового засідання Хорхордіній О.О.,

розглянувши матеріали, які надійшли від батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Словянськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

06 вересня 2018 року о 19 годині 25 хвилин у м. Словянськ по вулиці Святогірська, біля будинку № 135, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ TF69УО ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, що було підтверджено відповідним медичним висновком №466 від 06.09.2018 року, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До судового засідання ОСОБА_1 не зявився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, втретє надав до суду заяву про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що перебуває на лікуванні.

За правилами статті 268 КУпАП справу про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення справи. Частиною 2 цієї статті не передбачена обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово викликався у судові засідання, призначені на 01 жовтня 2018 року, 24 жовтня 2018 року, 15 листопада 2018 року та 04 грудня 2018 року. 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений, про що міститься відмітка в протоколі про адміністративне правопорушення. 24 жовтня 2018 року в судове засідання не зявився, через канцелярію надав заяву про відкладення судового засідання в звязку з перебуванням на лікуванні, додав довідку медичного закладу про перебування на амбулаторному лікуванні. 15 листопада 2018 року в судове засідання не зявився, 14 листопада 2018 року через канцелярію надав заяву про відкладення судового засідання в звязку з перебуванням на лікуванні, заява про відкладення судового засідання від 14 листопада 2018 року була особисто здана ОСОБА_1 до канцелярії суду, про що свідчить запис про встановлення особи, зроблений секретарем суду на зворотному боці цієї заяви. Таким чином, саме по собі перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для явки в судове засідання. 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, його представник надав заяву про відкладення судового засідання в звязку з перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні, до заяви додано медичні документи про звернення ОСОБА_1 до сімейного лікаря саме 15 листопада 2018 року та про перебування на лікуванні у період з 30 листопада 2018 року по 04 грудня 2018 року.

З огляду на те, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, була обізнана про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, про час та місце розгляду справи повідомлений, про що свідчить відмітка у протоколі, не вживав заходів для явки до суду, не подавав письмових заперечень проти протоколу, крім того, має адвоката, який має право представляти його інтереси в суді, його поведінка свідчить про свідоме затягування розгляду справи з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Попри те, що особа не отримала або ухилилася від отримання судової повістки, її право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Таким чином, особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «ОСОБА_3 проти Росії» № 12307/16.

Відповідно до ст. 268 ч. 2 КУпАП України при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обовязковою.

Так, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але не зявилася до судового засідання.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться у чужому володінні з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Процесуальна форма та зміст оригіналу протоколу відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9.А Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 3 грудня 2005 року № 14 судом слід ураховувати, що стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, які знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з моменту, коли правопорушник почав рухатись.

Вимоги вищевказаного пункту 2.9аПДР України ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

-в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 157797 від 06 вересня 2018 року, складеному уповноваженою на те особою, поліцейським роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Словянськ УПП в Донецькій області ДПП рядовим поліції ОСОБА_4, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що 06 вересня 2018 року о 19 годині 25 хвилин у м. Словянськ по вулиці Святогірська, біля будинку № 135, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ TF69УО ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, що було підтверджено відповідним медичним висновком №466 від 06.09.2018 року;

-в поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції 06.09.2018 року під час керування транспортним засобом ЗАЗ TF69УО ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, та на їх пропозицію пройти в установленому порядку огляд на стан спяніння погодився його пройти в медичному закладі;

-на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників УПП у м. Краматорську та Словянську ДПП, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Згідно з п.п. 1.4, 1.5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, провина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена у повному обсязі. Обставин, що помякшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Призначаючи вид та розмір адміністративного стягнення, суд обирає стягнення в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП, стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) Постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 35, 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті гривень 00 копійок), на р/р 5001 в банку ГУ ДКСУ у Донецькій області, МФО 899998, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38033949, отримувач коштів Донецьке УК/Дон.Обл./ 21081300, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 352,40 (триста пятдесят дві гривні 40 копійок) на р/р 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд.

Строк предявлення постанови до виконання три місяці.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7