КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1773/2018 Суддя 1 інстанції - Кухарська Н.А.
Категорія: ст. 124КУпАП Суддя суду апел. інст..- Фрич Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю ОСОБА_2 та його захисника Швеця О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року щодо -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 07.02.2018 року о 13 год. 50 хв. в м. Києві по вулиці Заболотного, 21, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху, із урахуванням дорожньої обстановки та стану автомобіля, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки або безпечного для інших учасників дорожнього руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб Toyota Camry,д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3Б, 12.1, 12.3 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2018 року у справі №752/5678/18, провадження №3/752/3161/18 від 19.04.2018 року про закриття у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції прийнята усупереч вимог ст.ст. 245, 247, 248 КУпАП та без урахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника ОСОБА_2, ступені його вини, обставин, що дійсно мали місце по справі, очевидних фактів, які з невідомих причин суд не прийняв до уваги під час дослідження матеріалів та позбавлення права на захист його прав шляхом розгляду справи без його участі, незважаючи на встановлені в судовому засіданні поважні причини не прибуття.

В обґрунтування свої вимог апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_2 порушень вимог п.п. 2.36,12.1,12.3 ПДР України ПДР України, а відповідно - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, ґрунтується на неповно з'ясованих обставинах та належним чином не мотивований, оскільки відсутня чітка позиція стосовно спростування встановленого факту наїзду на транспортний засіб під керуванням апелянта, крім того в оскаржуваній постанові відсутні відомості про протокол який було складено 07.02.2018 року, схему ДТП та пояснення учасників пригоди, що об'єктивно свідчить про неповне дослідження матеріалів справи.

Крім цього ОСОБА_4 вказує на те, що судом в постанові не зазначено, які відомості містять докази по справі та які обставини справи вони підтверджують, що свідчить про неналежну оцінку судом доказів та необґрунтованість судового рішення, оскільки в ході судового розгляду досліджується тільки висновок ТОВ «Експертна компанія «Індекс» №0291 від 10.04.2018 року, якій навіть не був представлений апелянту та фактично зроблений без його участі та пояснень, що свідчить про упередженість суду першої інстанції та зацікавленість по справі, однобічність в оцінці та помилковість у висновках.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що саме ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, з невідомих причин ця обставина не була взята судом за основу при постановленні рішення, оскільки саме дія ОСОБА_2 та порушення ним п.п.2.36,12.1,12.3 ПДР і стали причиною того, що автомобіль Toyota Camry яким керував апелянт зазнав механічних пошкоджень, проте, на думку апелянта, всупереч вимогам ст.ст. 278, 280, 283 КУпАП та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яким звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, суддя місцевого суду не забезпечив реалізацію прав учасників процесу, не з'ясував належним чином, зокрема шляхом допиту учасників ДТП, свідків, витребування письмових доказів та з урахуванням встановленого, за необхідності, призначення експертизи, обставини, передбачені ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Одночасно ОСОБА_4 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року. В обґрунтування поважності причин, пропущеного встановленого законом строку на апеляційне оскарження, апелянт вказує на те, що оскаржувана постанова була прийнята без його участі та/або участі його захисника, а копія вказаної постанови ним була отримана лише 03.05.2018 р.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов'язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ШвецяО.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю його таким, що підлягає задоволенню, оскільки строк подачі апеляційної скарги був пропущений апелянтом, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, з поважних причин, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме згідно постанови місцевого суду розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_4 та/або його захисника, а також оскаржувана постанова була отримана ОСОБА_4 лише 03.05.2012 року, вже з порушенням строку, тобто при винесенні постанови судом першої інстанції порушені вимоги ст.ст. 268, 285 КУпАП.

Відповідно до вимогст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннямист. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннямист. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Висновок судді районного суду про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про відсутність в діях вказаної особи будь-яких порушень ПДР та причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_2 та дорожньою пригодою є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам подій та підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, у тому числі поясненнями особи, щодо якої був складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, за якими він на автомобілі Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, рухався в крайній лівій смузі по вул. Заболотного у напрямку Одеської площі. Автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, рухався в правому ряду по відношенню до ОСОБА_2, і майже безпосередньо перед автомобілем SkodaOctavia, д.н.з. НОМЕР_1, без включеного покажчика повороту, почав змінювати напрямок свого руху та перестроюватися в крайній лівий ряд, чим створив перешкоду в русі автомобілю Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_2 пояснював, що застосовував гальма, однак, зупинити своє авто не зміг, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем Toyota Camry, д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується даними, що містяться у схемі ДТП, на відеозаписі з місця ДТП, інших доказах, зібраних по справі.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що пояснення водія ОСОБА_2 щодо механізму ДТП повністю підтверджуються відеозаписом з місця ДТП, на якому чітко вбачається, що в момент ДТП автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 з другої смуги руху різко намагається перестроїтися в третю (крайню ліву) смугу руху з метою подальшого руху в цій смузі, а в цей час автомобіль Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що рухався в крайній лівій смузі руху починає гальмувати, проте, уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Camry, д.н.з.НОМЕР_2 йому не вдається.

З дослідженого під час апеляційного розгляду висновку експерта ТОВ «Експертна компанія «Індекс» № 0291 від 10.04.2018 р. за результатами дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 та Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 вбачається, що в ситуації, що склалась безпосередньо перед зіткненням, водій автомобіля Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_1 рухався крайньою лівою смугою, яка була вільною від інших транспортних засобів, а автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 знаходився праворуч в суміжній смузі руху, був розташований вздовж дороги, покажчиків повороту або ввімкнених стоп-сигналів на ньому не було, при цьому автомобіль Toyota Camryд.н.з. НОМЕР_2 здійснив маневр в ліву смугу руху і в цей момент на автомобілі вмикаються стоп-сигнали, тобто автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 рухається в загальмованому стані і здійснює при цьому маневр на смугу руху автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1, який рухається прямо, після того, як автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 опинився в межах лівої смуги руху в загальмованому стані і з увімкненими стоп-сигналами відбулося зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, який рухався в лівій смузі руху позаду автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2.

Таким чином, водій автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 9.2.б), 101 та 10.3 ПДР України, а водій автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1, враховуючи, що автомобіль Toyota Camry, д.н.з.НОМЕР_2 почав змінювати напрямок руху і пересікати його траєкторію, повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3.б), 12.1 та 12.3 ПДР України.

Як з відеозапису, так із висновку експерта ТОВ «Експертна компанія «Індекс» №0291 від 10.04.2018 р. вбачається, що автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 створив небезпеку для автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 на відстані приблизно 15 метрів, і саме внаслідок цієї небезпеки, ОСОБА_2 почав гальмувати. Проте, за наведеною у висновку формулою, з врахуванням швидкості руху автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 приблизно 50 км/год, для його зупинки, з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно 32 - 40 метрів.

Розрахунки, наведені у висновку вказують, що для зупинки автомобіля Skoda Octavia д.н.з.НОМЕР_1, який рухався зі швидкістю орієнтовно 50 км/год. в аварійній обстановці було необхідно 32 - 40 м. А відстань, на якій виникла небезпека для руху внаслідок якої водій автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 почав гальмувати, щоб уникнути зіткнення, приблизно 15 метрів.

Порівняння цих величин вказує, на те, що в даній дорожній обстановці, водій автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 шляхом екстренного гальмування.

Враховуючи наведені вище належні та допустимі докази, вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини події, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованих висновків щодо невинуватості ОСОБА_2 у порушенні інкримінованих п.п. 2.3.б), 12.1 та 13.1 ПДР та як наслідок дійшов висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, розгляд справи у відсутність іншого учасника ДТП ОСОБА_4 не свідчить про необґрунтованість чи незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Також як вірно зазначив суддя місцевого суду, ОСОБА_4, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, для розгляду справи до місцевого суду не з'явився, та надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з його хворобою, надавши довідку, відповідно до якої, останній, знаходиться на амбулаторному лікування та, останньому, рекомендовано уникати психо-емоційних навантажень, а тому приймаючи до уваги розумні строки розгляду справи, а також те, що водій ОСОБА_4 перебуває саме на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному, та доказів того, що його хвороба повністю унеможливлює його явку, суду надано не було, суддя місцевого суду прийшов до правильного висновку про можливість розгляду справи без його участі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, не дивлячись на належне повідомлення ОСОБА_4 про час та місце проведення апеляційного розгляду, останній для здійснення свого захисту в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, як і не з'явився його захисник.

Також, колегія суддів погоджується з висновками, які зробив суд першої інстанції щодо неврахування пояснень водія ОСОБА_4, зокрема, в частині ввімкнення покажчика повороту перед здійсненням маневру перестроювання, оскільки, ці твердження повністю спростовуються відеозаписом, відповідно до якого даний маневр водієм автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 було здійснено з порушенням, зокрема, вимог п.п. 9.2 б) ПДР України, без ввімкнення будь-яких попереджуючих сигналів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого суду з приводу того, що відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Будь-яких інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді судом першої інстанції даної справи про адміністративне правопорушення у скарзі не наведено та доказів на спростування висновків судді районного суду апеляційній інстанції не надано, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а постанову судді районного суду - без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В.Фрич