18 вересня 2018 року місто Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, -
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 14.03.2018 о 06 годині 05 хвилин ОСОБА_3 керував автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, на Кільцевій дорозі 2а в м. Києві. Зважаючи на те, що у працівників патрульної поліції були підстави вважати, що ОСОБА_3 перебував у стані сп'яніння згідно із ознаками такого стану, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Однак, ОСОБА_3 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Не погодившись з прийнятим рішенням, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.
Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, суд не надав належної оцінки усім доказам по справі, зокрема його поясненням та акту медичного огляду № 48 від 14.03.2018 з якого вбачається що у ОСОБА_3 не виявлено ознак алкогольного сп'яніння, та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від
_____________________________________
Справа № 33/796/1648//2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Суддя у першій інстанції - Новик В.Н.
проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, але насправді, як стверджує апелянт він фактично не відмовлявся від проходження огляду, що можуть підтвердити свідки.
На цих підставах апелянт просить постанову Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскільки, ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, про що є дані в матеріалах справи, до початку розгляду справи клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, суд в постанові не вказав.
Як вбачається з відео нагрудної камери працівника поліції, що наявне в матеріалах справи, ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження медичного огляду у медичному закладі, та погодився його пройти на протязі двох годин, через те що негайно мав прибути за місцем роботи та передати автобус на що йому дали згоду та не повідомили про наслідки відмови на місці зупинки транспортного засобу. З цього відео також не видно що б у ОСОБА_3 були наявні будь-які ознаки наркотичного сп'яніння.
На підтвердження свого стану, як і обіцяв працівникам поліції ОСОБА_3 протягом двох годин звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан наркотичного та алкогольного сп'яніння та за результатами лабораторних досліджень складено Висновок, де вказано, що а ні алкогольного, а ні наркотичного сп'яніння у ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 8-9).
Варто також прийняти до уваги пояснення ОСОБА_3, які він зазначив в апеляційній скарзі, а саме, що він працює офіційно по трудовому договору в ТОВ «Клайд» на посаді водія маршрутного таксі в м. Києві і 14.03.2018 року близько 06.00 години, керуючи автомобілем марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 прямував на роботу, щоб перед виїздом на маршрут стан його здоров'я перевірив лікар та технічний стан його транспортного засобу перевірив головний механік підприємства.Рухаючись в зазначений час по Кільцевій дорозі його запинили працівники поліції, пояснивши зупинку тим, що ніби то він не увімкнув сигнал повороту, потім наказали йому вийняти з кишень всі речі, що він і зробив. Після цього, не виявивши ніяких заборонених предметів працівник поліції сказав, що нібито він перебуває в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, запропонували проїхати в лікарню на освідування до лікаря. При цьому, працівник поліції запевнив, що він може особисто поїхав на освідування і що це відповідатиме нормам чинного законодавства.
Таким чином, ОСОБА_3 не поїхав з працівниками поліцію за їх рекомендацією, оскільки не вживав ані алкоголю, ані наркотичних речовин, та його робота водія пов'язана з перевезення пасажирів, і якщо б була підозра у лікаря підприємства, то його не було б допущено до керування маршрутним транспортним засобом.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений із значними порушеннями та всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол слід вважати недійсним.
Слід також зазначити, що суд першої інстанції розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена матеріалами справи.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в
повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю подіі та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року - задовольнити.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель