ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/39/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, 31.07.2018 року о 09:05 в м. Харкові по вул. Сумська, 126, водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме : нестійка хода, запах з порожнини роту. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та від проходження огляду в медичному закладі КЗОЗ «ХОНД» відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 14.09.2018 року скасувати, та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В скарзі зазначає, що судом було порушено норми процесуального права, та розглянуто справу за його відсутності, та не взято до уваги його клопотання про відкладення судового розгляду.

Зазначає, що згідно вимог чинного законодавства відповідальність особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом у стані сп'яніння; відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не за керування автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння , як це відображено в протоколі про адміністративне правопорушення від 31.07.2018 року.

Вважає, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можна брати до уваги, оскільки з їх змісту не можливо встановити точний час коли їх було залучено , та чи взагалі були вони свідками при відмові ОСОБА_2 проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Вказує, що після спілкування з працівниками поліції був вимушений звернутися до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова», в якій перебував з 31.07.2018 року по 01.08.2018 року, де було встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходився на стаціонарному лікування у відділенні політравми, за результатами огляду мав: забій грудної клітини з права, забій правого колінного суглобу, алкоголю в крові пацієнта не знайдено.

Дослідивши матеріли справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційним судом вживались заходи по належному виклику ОСОБА_2 в судове засідання, але до суду він не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що при перевірці доводів апеляційної скарги в судовому засіданні було переглянуто відеозапис з нагрудних камер поліцейських, та встановлено, що водій ОСОБА_2 в присутності двох свідків на пропозицію працівників поліції пройти огляд на встановлення стану сп'яніння відповів відмовою як на місці його зупинки за допомогою технічного засобу, а також в закладі охорони здоров'я.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта щодо ніби то хибного висновку суду першої інстанції про керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оскільки в провину йому ставиться відмова від проходження передбаченого п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Надану ОСОБА_2 довідку КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова» відповідно до якої в ОСОБА_2 перебував в зазначеному закладі з 31.07.2018 року по 01.08.2018 року та алкоголю в його крові не знайдено апеляційний суд розцінює критично, оскільки в цій довідці не зазначено часу відібрання крові для аналізу, а крім того висновок про те, чи перебуває водій в стані алкогольного сп'яніння, чи ні, відповідно до ст. 266 КУпАП проводиться в тому закладі охорони здоров'я, який визначається управлінням охорони здоров'я та за процедурою, визначеною цією правовою нормою.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 185076 від 31.07.2018 року, пояснення свідків, які маються в матеріалах справи апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик