Справа № 135/1271/18
Провадження № 3/135/505/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.18року м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ПатраманськийІ.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли із Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Казахстан, громадянина України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 427404 від 23.08.2018 року, згідно якого: «ОСОБА_1 17.07.2018 р. о 14:30 год., у парку «Ладижинський гай», що по вулиці Будівельників у м. Ладижин Вінницької області, вчинив психологічне насильство в сімї відносно дружини ОСОБА_2, а саме: обзивав її нецензурною лексикою».

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 17 липня 2018 року знаходився на навчанні в біблейському коледжі «Гора Мойсея», навчання у коледжі проводилося з 16 липня 2018 року по 11 серпня 2018 року.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 173-2КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Обєктивною стороною правопорушення, передбаченого цією статтею полягає в умисному вчиненні будь яких дій фізичного, психологічного чи чи економічного характеру.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 17 липня 2018 року знаходився на навчанні в біблейському коледжі «Гора Мойсея», організованого Релігійною організацією «Всеукраїнський духовний центр «Відродження». Навчання у коледжі проводилося з 16 липня 2018 року по 11 серпня 2018 року за адресою: Україна, 01001, м. Київ, площа Спортивна,1.

Отже, 17.07.2018 р. о 14:30 год., у парку «Ладижинський гай», що по вулиці Будівельників у м. Ладижин Вінницької області, ОСОБА_1 фізично не міг перебувати, а тим більше вчинити психологічне насильство в сімї відносно дружини ОСОБА_2, а саме: обзивати її нецензурною лексикою.

Тому, у діях ОСОБА_1 не має події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, поліцією не наданого жодного доказу, на підтвердження того, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, зокрема, вчинив домашнє насильство, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоровю потерпілої.

Разом з тим, із довідки № 21/01 від 21.09.2018 року, виданої РЕЛІГІЙНОЮ ОРГАНІЗАЦІЄЮ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ДУХОВНИЙ ЦЕНТР «ВІДРОДЖЕННЯ», видно, що ОСОБА_1 17 липня 2018 року знаходився на навчанні в біблейському коледжі «Гора Мойсея», організованого Релігійною організацією «Всеукраїнський духовний центр «Відродження». Навчання у коледжі проводилося з 16 липня 2018 року по 11 серпня 2018 року за адресою: Україна, 01001, м. Київ, площа Спортивна,1.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може грунтуваться на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, встановлені суддею, та проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, вивчивши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суддя прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.173-2 ч. 1, 33-35, 268, 279, 280, 283-285,287-289 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя