Справа №592/5127/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/266/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 15 діб арешту з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено постановою судді, 05.05.2018 року о 15.30 год. в м. Суми, кооператив «Озерний», ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1, був неуважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив наїзд на перешкоду, а саме огорожу з сітки «Рабиця», що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та огорожі, чим порушив вимоги п.п.12.1, 2.3(б) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3, 05.05.2018 року о 15 год. 30 хв. в м. Суми, кооператив «Озерний», вживав алкоголь, а саме самогон після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, чим порушив вимоги п.2.10(є) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати, а справу закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що при розгляді справи судом не були дотримані вимоги ст.ст.7, 245, 251, 252, 256, 266, 268, 280 КУпАП, постанова за своїм змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки резолютивна частина не містить вказівки про визнання його винним у вчиненні будь-якого правопорушення, зокрема за ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, а відразу ж застосовано стягнення.

Зазначає, що протоколи про адміністративне правопорушення, складені щодо нього, не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, оскільки вимоги п.п.12.1, 2.3б) ПДР України він не порушував, бо подія сталася внаслідок технічної несправності автомобіля про яку він не знав та не міг знати, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і як наслідок, за ч.4 ст.130 КУпАП, а викладені в постанові обставини не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки своєї вини він не визнавав, права, передбачені ст.268 КУпАП йому ніхто не розяснював як при складенні протоколу, так і в суді, чим порушено його право на захист.

Апелянт вказує, що на момент керування автомобілем він був повністю тверезим, алкогольних напоїв не вживав, а з працівниками поліції зустрівся вже через 7 годин після даної події та сам підійшов до автомобіля за їхнім телефонним викликом.

Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП був складений 06.05.2018 року, вже після того як було складено протокол за ч.4 ст.130 КУпАП.

Також ОСОБА_3 зазначає, що працівники поліції провели огляд на місці, не запропонувавши проїхати до диспансерну, та в подальшому в порушення вимог ст.266 КУпАП склали протокол за ч.4 ст.130 КУпАП, але даний протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не сформульована суть звинувачення і о 15.30 год. він взагалі нічого не вживав, ДТП не скоював і протокол за ст.124 КУпАП складений ще не був, а огляд на драгер відбувся через 7 годин після події.

Апелянт вважає, що при розгляді справи не було встановлено доказів того, що він вживав спиртні напої до проходження саме медичного огляду, який взагалі не проводився, а тому у працівника поліції на момент складення протоколу щодо нього за ч.4 ст.130 КУпАП не було доказів перебування в стані алкогольного спяніння.

Крім цього, ОСОБА_3 вважає, що при розгляді справи та винесенні постанови, судом не дотримано конституційних принципів законності та верховенства права, норм національного та міжнародного законодавства, а також фактично перебрано на себе функцію обвинувачення, порушено його право на захист, що виразилося в неповідомленні його про права, передбачені ст.268 КУпАП, що позбавило його можливості скористатися своїм правом в поданні доказів, заяв, клопотань, інше.

Також суд прийняв рішення на підставі протоколів про адміністративні правопорушення, які за своїм змістом не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, оскільки суть звинувачення не сформульована, в них чітко не зазначено, що саме він порушив, які вимоги ПДР України ним були порушені.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, закривши провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й обєктивно зясувати обставини справи і вирішити її у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, суддя суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийшов до правильного висновку про наявність в його діях порушення п.п.12.1, 2.3(б), 2.10(є) Правил дорожнього руху України, та, відповідно, складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст. 130 КУпАП.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, суддя, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення серій БД №443100 від 05.05.2018 року та БД №443176 від 06.05.2018 року, схему місця ДТП, результат огляду на стан спяніння, акт огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення свідків та ОСОБА_3, копії відеозапису, а також пояснення самого ОСОБА_3 в судовому засіданні, який визнав свою вину, дійшов обґрунтованих висновків про доведеність його вини, як у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна, тобто у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і у вживанні водієм транспортного засобу алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, тобто у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що ним не були допущені порушення Правил дорожнього руху України, не заслуговують на увагу та протирічать вимогам цих же Правил.

Так, пунктом 2.3.б) ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

На думку апеляційного суду водій ОСОБА_3 даних вимог Правил дорожнього руху не дотримався. Аналізуючи доводи та зміст апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем, будучи неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив наїзд на перешкоду.

При цьому, твердження ОСОБА_3 з приводу того, що ним не були порушені п.п.2.3.б), 12.1 ПДР України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення водієм саме вказаних пунктів Правил зазначено в протоколах про адміністративне правопорушення та підтверджується іншими наданими до суду матеріалами. Зокрема, як вже зазначалося вище, витягом з реєстрації Сумського відділу поліції ГУНП Сумській області, згідно якого 05.05.2018 року надійшло на 102 повідомлення від голови садівничого обєднання «Озерне», що т/з Опель омега вїхав в паркан господарства та пошкодив його. При виїзді працівники поліції зясували особу водія, який повідомив, що після ДТП він вжив спиртне. Було складено протокол по ч.4 ст.130, та ст.124 КУпАП.(а.с.8). Також на схемі ДТП, яка була засвідчена підписом, як працівника поліції, так і самого водія ОСОБА_3 вбачається позначення пошкодженої огорожі (металевої сітки), а пошкодження авто крім вирваного правого переднього колеса, вказано пошкодження правого переднього крила та переднього бампера.

Посилання з приводу того, що подія сталася внаслідок технічної несправності автомобіля, про яку він не знав та не міг знати, є неспроможними, поза як п.п.2.3.б), 12.1 ПДР прямо зобовязує водія стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та технічним станом транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає в разі порушення учасниками дорожнього руху правил, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На ряду з цим, технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди цілком визначалась діями водія ОСОБА_3, в разі дотримання ПДР України яким дорожньо-транспортної пригоди не сталося б, тому твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, складений щодо нього, не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, є необґрунтованими.

Викладені обставини вказують на те, що суддя місцевого суду повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також і доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до п.2.10(є) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобовязаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Як вбачається встановлених суддею фактичних обставин справи, ОСОБА_3 05.05.2018 року о 15 год. 30 хв. в м. Суми, кооператив «Озерний», після скоєного ним же ДТП до проведення медичного огляду вживав алкоголь, а саме самогон.

Про ці обставини ОСОБА_3 повідомив і у своїх поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення, зазначивши, що через дану неприємність вжив близько 100 гр. самогону. Ці ж пояснення підтвердив і в суді першої інстанції під час розгляду справи.

Згідно з результатом огляду та актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, які були отримані у встановленому законом порядку, проба позитивна 1,4 %.

Щодо посилань ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що огляд на стан спяніння проводився через 7 годин після ДТП, а тому він не повинен нести відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП, то дані його посилання спростовуються вимогами чинного КУпАП, а саме, відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю.

Тобто в даному випадку не має значення час проведення огляду, оскільки саме по собі вживання водієм алкогольних напоїв після ДТП до проведення огляду на стан спяніння утворює склад правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а проведеним оглядом було лише підтверджено відповідний факт.

Доводи апелянта про те, що огляд проводився на місці події, без пропозиції працівників поліції проїхати до наркодиспансеру, є безпідставними, оскільки даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 був незгодний з результатами огляду за допомогою приладу «Драгер» №6820 та наполягав на проведенні такого в медичному закладі матеріали справи не містять.

Натомість, огляд на стан спяніння було проведено зі згоди водія ОСОБА_3 в присутності двох свідків з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і зауважень щодо його результатів ОСОБА_3 не мав.

Не спростовують висновків судді й доводи ОСОБА_3 про те, що на момент керування автомобілем він був повністю тверезим та о 15.30 год. взагалі нічого не вживав, оскільки він притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а як вже зазначено за вживання алкоголю як водієм транспортного засобу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за його участю.

Зазначаючи про відсутність доказів вживання ним спиртних напоїв до проходження саме медичного огляду, який, як зазначає ОСОБА_3, взагалі не проводився, апелянт суперечить сам же собі, оскільки попередньо зазначив, що огляд був проведений на місці. Однак, згідно письмових пояснень ОСОБА_3, він дійсно вжив самогон засмутившись подіями, що трапилися, а тому всупереч його позиції в апеляції, у працівників поліції були всі підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП враховуючи його безпосередню причетність до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Та обставина, що ОСОБА_3 підійшов до автомобіля за телефонним викликом працівників поліції, жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій за ч.4 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які були складені щодо нього, не відповідають вимогам законодавства, а викладені в них обставини не відповідають дійсним обставинам справи, слід визнати безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема ст. 256 КУпАП, а також суперечать фактичним обставинам, які були встановлені під час складання відповідних протоколів та під час розгляду справи про адміністративні правопорушення в суді першої інстанції, у тому числі щодо обставин кожного із вчинених адміністративних правопорушень.

Зокрема, у обох протоколах чітко сформульована суть звинувачення окремо як за ст.124 КУпАП, так і за ч.4 ст.130 КУпАП, у них чітко зазначено, які правила дорожнього руху він порушив (п.п.12.1, 2.3(б), п.2.10(є) ПДР України), вказано всі необхідні кваліфікуючі ознаки відповідних правопорушень, а до самих протоколів додано докази, які підтверджують обставини їх скоєння.

За таких обставин, у судді не було законних підстав визнавати дані протоколи серій БД №443100 від 05.05.2018 року та БД №443176 від 06.05.2018 року невідповідними вимогам закону, а тому саме на їх підставі, в тому числі, прийнято рішення у справі.

Що ж стосується невідповідності часу складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5, а саме, що спочатку було складено протокол за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тільки тоді за ст.124 КУпАП, то вона дійсно має місце, проте не може свідчити про те, що вказані протоколи не відповідають вимогам законодавства, а викладені в них обставини, які до речі сам ОСОБА_3 не заперечував під час документування правопорушень, не відповідають дійсним обставинам справи.

Більше того, не визнаючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та заперечуючи свою вину та обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, під час апеляційного розгляду скарги, ОСОБА_3 не надав суду будь-яких фактичних даних, які б дозволили спростувати здобуті по справі докази, на основі яких були встановлені наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому кардинальну зміну його позиції щодо наведених подій, порівняно з визнанням своєї вини під час документування правопорушень та під час судового розгляду в суді першої інстанції, слід розцінювати способом уникнути адміністративної відповідальності.

Посилання ж ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про невідповідність фактичних обставин справи, що були викладені у постанові, оскільки насправді він своєї вини в суді у вчиненні адміністративних правопорушень не визнавав, не відповідають дійсності, оскільки зміст постанови свідчить про протилежне, і ставити під сумнів достовірність наведених у постанові судді даних не вбачається.

За вказаних обставин вважаю, що суддя суду першої інстанції належним чином дослідив зібрані докази і обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки він керуючи автомобілем, порушив правила дорожнього руху та допустив наїзд на перешкоду огорожу з сітки «Рабиця», внаслідок чого транспортний засіб та огорожа отримали механічні ушкодження, а також вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння.

Крім того, доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що йому під час складання протоколів про адміністративні правопорушення не розяснювалися права, передбачені ст.268 КУпАП є явно надуманими, оскільки згідно протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_3 було належним чином розяснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що свідчать його власноручні підписи у зазначених документах, до того ж зауважень чи клопотань він не мав.

Твердження ОСОБА_3 про позбавлення його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме надати докази, заявити клопотання, тощо, є явно надуманими та не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 надав свої пояснення в суді, він не був обмеженим у поданні доказів на свій захист, мав можливість заявляти клопотання, скористатися правовою допомогою та інше.

Що ж стосується посилань ОСОБА_3 на невідповідність постанови судді вимогам ст.283 КУпАП, оскільки резолютивна частина не містить вказівки про визнання його винним у вчиненні будь-якого правопорушення, зокрема за ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, а відразу ж застосовано стягнення, то апеляційний суд не вбачає в цьому жодних порушень, оскільки такий виклад резолютивної частини не суперечить вимогам зазначеним в п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, яка і передбачає винесення постанови саме про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, недотримання суддею вимог ст.ст.7, 245, 251, 252, 256, 266, 268, 280 КУпАП, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Крім того, метою адміністративного стягнення відповідно до ст. 23 КУпАП є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП України враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи стягнення ОСОБА_3 суддя переконався в тому, що призначене стягнення дійсно буде відповідати усім завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 1 КУпАП), буде сприяти його вихованню в дусі дотримання закону, та не поставить особу, яку притягнуто до відповідальності, в скрутне матеріальне становище, не позбавить її та членів її родини будь-яких доходів та вірно призначив остаточне стягнення з врахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП стягнення у вигляді адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами, передбаченого санкцію ч.4 ст.130 КУпАП, яка є тяжчою з числа вчинених.

Крім того, твердження ОСОБА_3 у скарзі про те, що, розглядаючи справу, суд не дотримався конституційних принципів законності та верховенства права, норм національного та міжнародного законодавства, а також перебрав на себе функцію обвинувачення, та при цьому посилання ним в апеляційній скарзі на численні рішення Європейського суду з прав людини, апеляційний суд не може визнати обґрунтованим, оскільки така довільна інтерпретація рішень Європейського суду викладена в апеляційній скарзі не відповідає обставинам даної справи про адміністративне правопорушення вчинені ОСОБА_3 і не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ним постанови з закриттям провадження у справі, оскільки суд першої інстанції діяв в межах Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 не може бути задоволена, оскільки наведені в ній доводи не дозволяють зробити висновок про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2018 року стосовно ОСОБА_3, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.