Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1209/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Даниленко Т.І. та іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницькогорайонного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. на користь держави.

Як встановлено постановою судді, 25.12.2017 року приблизно о 17:00 годині ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем «Ford»д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по Харківському шосе у м. Києві в порушення п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, під час перестроювання (розвороту), не надав дорогу транспортному засобу «Skoda» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що рухався в крайній лівій смузі в попутному напрямку, у зв'язку з чим спричинив зіткнення з цим транспортним засобом на перетині Харківського шосе та вул. Російської, 21/9, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрити провадження за відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказує на те, що вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Як зазначає апелянт у своїй скарзі, в судовому засіданні він не визнав себе винним та пояснив, що 25.12.2017 року близько 16:00 год. їхав по Харківському шосе в лівій крайній смузі та ввімкнув лівий поворот. На перехресті Харківського шосе та вул. Російської горіло зелене світло світлофора для маневру вліво, зустрічного транспорту не було. При здійсненні маневру розвороту він побачив машину, яка вискочила з правої крайньої смуги, внаслідок чого маневр завершити не встиг, оскільки почув удар в ліву задню бокову частину в крило.

У свою чергу, як вказує апелянт, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 25.12.2017 року, приблизно о 16 год. 02 хв. він рухався по Харківському шосе в крайній лівій смузі, ввімкнув лівий поворот для повороту на ліво на вул. Російську. Коли він знаходився на відстані 3-3.5 метрів від стоп лінії перед ним автомобіль «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 з крайнього правого ряду без ввімкненого світлового сигналу повороту почав здійснювати розворот через подвійну суцільну лінію, внаслідок чого відбувся удар в задню ліву сторону автомобіля «Ford» (заднє ліве крило), а на автомобілі під його керуванням пошкоджено передній бампер з лівої сторони та капот.

Навівши, крім цього пояснення в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, а також інші обставини, зазначені в оскаржуваній постанові, зокрема щодо того, що твердження в протоколі про те, що автомобіль «Skoda» рухався в крайній лівій смузі, є опискою, апелянт звертає увагу на те, що якщо суд дійшов висновку, що рух автомобіля «Skoda» в крайній правій смузі є опискою у протоколі, то відповідно його пояснення в судовому засіданні про те, що він, ОСОБА_2, рухався у крайній лівій смузі, та саме з неї здійснював маневр розвороту, є правдивими та з незрозумілих причин не прийняті судом до уваги, тоді відповідно в його діях не має порушень пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України.

На думку скаржника, в постанові суду не знайшло свого відображення те, що свідок ОСОБА_5 з'явився на місці ДТП лише через 40 хвилин після події та після того, як його викликав телефоном інший учасник ДТП ОСОБА_4, а тому насправді ця особа не є очевидцем події. Фактично протокол про адміністративне правопорушення складено зі слів водія ОСОБА_4, при тому, що якщо взяти за основу пояснення водія ОСОБА_2, то порушення ПДР будуть у водія ОСОБА_4

Також апелянт вказує у скарзі на те, що в судовому засіданні його захисником - адвокатом Даниленко Т.І. було заявлене клопотання про проведення авто технічного дослідження, адже для встановлення дійсних обставин справи та фахової оцінки відповідності дій її учасників вимогам правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, необхідне залучення спеціальних знань в авто техніці, яке може бути реалізоване шляхом отримання висновку відповідної експертизи за низкою питань, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, проте суд, як зазначає апелянт, відмовив у задоволенні даного клопотання, мотивуючи це тим, що для встановлення обставин даного правопорушення спеціальні знання не потрібні та фактично виніс постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на припущеннях.

Таким чином, як вважає апелянт, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, матеріали справи містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді як щодо встановлених обставин вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і щодо його вини у вчиненні цього правопорушення.

Зокрема, враховуючи пояснення потерпілого ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5 та дані відображенні на схемі ДТП щодо зафіксованого місця контакту (зіткнення) автомобілів та їх розташування після зіткнення, в постанові судді зроблено обґрунтований висновок про те, що до зіткнення автомобіль «Skoda» рухався у лівій смузі без зміни напрямку руху, а автомобіль «Ford» з крайнього правого ряду, змінюючи напрямок руху, перестроювався в ліву смугу для здійснення розвороту.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що виправлену оскаржуваною постановою описку в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 133966 від 25 грудня 2017 року, необхідно тлумачити на його, ОСОБА_2, користь, оскільки ця обставина свідчить про те, що його пояснення в судовому засіданні з приводу того, що він рухався у крайній лівій смузі, та саме з неї здійснював маневр розвороту, є правдивими та з незрозумілих причин не прийняті судом до уваги, не можуть бути визнані обґрунтованими, через те, що вони не відповідають дійсності та не ґрунтуються на доказах, які були оцінені судом у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Безпідставними слід визнати і доводи апеляційної скарги про те, що фактично протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було складено лише зі слів водія ОСОБА_4, оскільки твердження про це є голослівними та суперечать сукупності наявних у справі доказів, на підставі яких суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки причиною дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було спричинено пошкодження транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху, які зазначені у складеному щодо нього протоколі про адміністративне правопорушення, а саме порушення пунктів 10.1, 10.3 ПДР України.

Перевіркою доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції цей висновок не тільки не був спростований, а навпаки знайшов своє повне підтвердження, а тому вважаю, що підстави для її задоволення, скасування оскаржуваної постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою або не містить доказів, які підтверджують його вину у вчиненні вказаного правопорушення, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницькогорайонного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Заставенко М.О.