ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/8136/18 Суддя 1-ї інстанції: Аркатова К.В.
Провадження № 33/818/14/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Горлач Андрія Сергійовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.05.2018 року о 06:00 по проспект Науки, в районі будинку № 22, в м. Харкові, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Міцубісі Аутлендер державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 року скасувати, та закрити провадження щодо нього, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі вказує на те, що суд розглянув провадження формально, не об'єктивно та поверхнево, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про допит свідків та співробітників поліції, а також необгрунтовано відмовив у відкладенні розгляду справи у зв'язку з неможливістю участі його захисника в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Горлач А.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги, які підтримали вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснив, що шкодує про вчинене, та просить передати матеріали справи на розгляд громадської організації «Військово-патріотичне об'єднання «Динамо».

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, згідно наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що після зупинки працівниками поліції ОСОБА_2 за порушення ним вимоги Правил дорожнього руху, на вимоги поліцейського він тривалий час не надавав водійського посвідчення, і в подальшому після виявлення у нього ознак алкогольного сп'яніння, на чисельні пропозиції пройти передбачений законом огляд під різними приводами відмовлявся його пройти, намагався покинути місце його зупинки. Цей факт також зафіксовано і в письмових поясненням свідків (а.с. 3,4).

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Аапеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд громадської організації, оскільки сама поведінка останнього при зупинці його працівниками поліції, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення свідчать про неможливість прийняття такого рішення..

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 154485 від 28.05.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5., відеозаписом.

Цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 31.07.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П.Цілюрик