ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/4885/18 Суддя 1-ї інстанції: Маньковська О.О.
Провадження № 33/818/159/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Летючого В.П.. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3, 15.07.2018 року о 00:01 керував автомобілем Suzuki Grand Vitara, державний номер НОМЕР_1, біля будинку 25-А по вулиці Холмогорській в м. Харкові з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, та і в закладі охорони здоров'я КЗОЗ «НОНД», у встановленому законом порядку, відмовився, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням, захисник Летючий В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просять постанову від 12.10.2018 року скасувати, та закрити провадження у справі.

В скарзі зазначає, що згідно відеозапису, ОСОБА_3, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на предмет сп'яніння не відмовлявся, а запитав який в цьому смисл, та як на думку апелянта працівник поліції повинен був роз'яснити його права та необхідність проведення такого огляду та наслідки відмови від проходження огляду, проте ненадання чіткої відповіді було розцінена як відмову. Також вказує, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження відмови ОСОБА_3 від огляду в медичному закладі.

Вважає, що з відеозапису неможливо встановити чи були під час відмови ОСОБА_3 присутні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яких неодноразово викликались в судове засідання, однак вони так і не прибули, але їх пояснення суд вважав за можливе прийняти до уваги, при цьому не вказав, які саме заходи приймались для виклику свідків, які підтвердження цьому наявні в справі, та на підставі чого суд спростовує ствердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності письмовими свідченнями, а не безпосередньо встановленими судом обставинами.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судове засідання ОСОБА_3 та його захисник Летючий В.П. не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв'язку з чим вважаю за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, як ОСОБА_3 було зупинено працівниками патрульної поліції, і під час спілкування з ним були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, на питання поліцейського ОСОБА_3 повідомив, що вжив пива, їхав до дому, і на пропозицію пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння відповів, що не вбачає в цьому смислу. Згідно відеозапису, останні цифри 0045 о 23:56 год., в присутності двох свідків повідомив що вжив алкоголь та відмовився від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я. Під час ознайомлення з протоколом, складеного відносно нього, самостійно підтвердив, що має ознаки сп'яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що доводи апеляційної скарги не мають підґрунтя та повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не було допитано свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, але взято до уваги їх письмові пояснення, апеляційний суд вважає такими, що не спростовує правильність прийнятого рішення судом першої інстанції, оскільки їх свідчення узгоджуються з наявним в матеріалах справи відеозаписом, змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявним в матеріалах справи доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 12.10.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката Летючого Віктора Петровича залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року у відношенні ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик