Справа № 759/1982/18 Головуючий в суді І інстанції - Скорін А.В.
Провадження № 33/824/103/18 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар: Ганжа В.В.

за участю:

захисника ОСОБА_3

особи, яка притягнуто до відповідальності ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, якою, відносно:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене

ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_4, 03.02.2018 року, приблизно о 11:00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві по Кільцевій дорозі, 12 на майданчику &q? К;Новус&quдо;, не надав переваги в русі транспортному засобу - автомобілю марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який наближався з правого боку, що призвело до зіткнення та пошкодження зазначених транспортних засобів.

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року по та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції є необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. При винесенні постанови суд порушив норми матеріального та процесуального права

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначає, що суд не посилався на жодний доказ, який знаходиться в справі, який би свідчив про скоєння ДТП вказаним судом способом, оскільки таких доказів в справі не існує, не взяв до уваги жодних письмових доказів, які знаходиться в справі та свідчать про порушення ОСОБА_4 п. 10.11.ПДР, та які не спростовані правопорушником.

Апелянт стверджує, що вина ОСОБА_4 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена письмовими доказами, що маються в матеріалах справи, а саме: схемою ДТП, складеної при складанні протоколу, яку ОСОБА_4 підписав без будь-яких заперечень; фотографіями, які надані обома учасниками ДТП; поясненнями, наданими апелянтом під час складання протоколу.

ОСОБА_5 вказує на те, що як вбачається зі схеми ДТП, його автомобіль рухався по своїй смузі руху в правильному напрямку руху, автомобіль під керуванням ОСОБА_4 рухався по перпендикулярній щодо його смуги руху, зліва від нього. Відносно ОСОБА_4, автомобіль ОСОБА_5 наближався до нього праворуч, оскільки траєкторії руху наших автомобілів перетинались, а перетин доріг не обладнаний дорожніми знаками, які б визначили черговість проїзду цього перехрестя. ОСОБА_4, керуючи своїм автомобілем, зобов'язаний був виконати вимоги п. 10.11, 16.12. Правил дорожнього руху та дати дорогу його автомобілю, оскільки ОСОБА_5 наближався до автомобіля ОСОБА_4 з правого боку його автомобіля. Схема ДТП підписана у тому числі ОСОБА_4 без будь-яких заперечень, що свідчить про його згоду з відображенням обставин ДТП патрульними при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, апелянт зазначає, що його автомобіль при ударі автомобілем ОСОБА_4, який більший за розміром та вагою, розвернуло зліва-направо, та задня частина його автомобіля опинилася на іншій полосі руху.

Також ОСОБА_5 вказує на те, що зі схеми ДТП та навіть більше з фото, наданих ним та ОСОБА_4, чітко видно, що ДТП сталося на середині перехрестя рівнозначних доріг, а не на виїзді з парковки, як про це вказав суд в постанові. Тобто, в момент зіткнення його автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 передньою частиною вже знаходився посеред перехрестя, рухався по своїй смузі руху, і ОСОБА_4, керуючи своїм автомобілем та рухаючись до його автомобіля по перпендикулярній щодо смуги руху в якій рухався апелянт, зліва від нього, повинен був керуватися правилом «перешкоди справа» та пропустити його.

Апелянт стверджує, що не виїжджав з парковки, рухався по своїй смузі , руху, і це правильно відображено в схемі ДТП, яку ОСОБА_4 не спростував передбаченими законом способами.

Також апелянт зазначає, що з характеру пошкоджень обох автомобілів (передній бампер, передня права фара, передній правий підкрилок, праве переднє крило, - це пошкодження автомобіля ОСОБА_4 та пошкоджень мого автомобіля, які суд не врахував при винесенні постанови взагалі - передній бампер зліва, ліве крило, ліва фара - та її частина, яка знаходиться ближче до лівого крила) також явно вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 зіткнувся з його автомобілем «Мерседес» НОМЕР_2 по перпендикулярній зліва, і при зіткненні, можливо ОСОБА_4 намагався викрутити руль, щоб уникнути зіткнення.

ОСОБА_7 вказує на те, що суд не допитував в судовому засіданні патрульних поліцейських, які склали схему ДТП та яка відображає зовсім іншій, ніж вказав суд в постанові, механізм ДТП, відповідно, схема ДТП не спростована.

На думку апелянта, суд першої інстанції повірив на слово ОСОБА_4 та не врахував, що в суді ОСОБА_4 давав інші пояснення, ніж пояснення при складанні протоколу, а пояснення апелянта є чіткими та однаковими як при складанні протоколу, так і ті, що надані ним до суду, оскільки, згідно пояснень ОСОБА_4 в момент зіткнення автомобілів, автомобіль апелянта рухався по смузі зустрічного руху відносно автомобіля ОСОБА_4, і начебто скоїв наїзд на його автомобіль. Такі пояснення, на думку ОСОБА_7, не відповідають підписаній ОСОБА_4 схемі ДТП, з якої чітко вбачається, що автомобілі рухалися перпендикулярно один одному, а не назустріч; ОСОБА_7 рухався по своїй смузі руху в правильному напрямку руху, і зіткнення автомобілів сталося саме на полосі руху апелянта.

ОСОБА_7 зазначає, що в суді ОСОБА_4 змінив повністю свої пояснення, та пояснив суду, що апелянт начебто виїжджав зі місця для парковки, почав здійснювати поворот, що спричинило зіткнення автомобілів.

Апелянту є не зрозумілим яким поясненням повірив руд, і чому суд не надав аналіз поясненням ОСОБА_4 даним при складанні протоколу, суд в постанові не вказав, також не вказав в постанові, чому, на його думку, пояснення ОСОБА_4 в суді правдиві, а пояснення ОСОБА_4 щодо механізму ДТП, дані при складанні протоколу, які кардинально відрізняються від його пояснень в суді, не беруться до уваги.

ОСОБА_7 стверджує, що суд не врахував, що за будь яких обставин ДТП, зі схеми ДТП та фото, наданих ним і ОСОБА_4 вбачається, що його автомобіль та автомобіль ОСОБА_4 під час зіткнення знаходились посередині перехрестя і у будь-якому випадку ОСОБА_4, який знаходився зліва від його автомобіля, зобов'язаний був виконати вимоги п. 10.11 ПДР.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

думку представника ОСОБА_6, яка також підтримала доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 та просила її задовольнити,

пояснення ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, свою вину не визнав, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін,

думку захисника ОСОБА_3, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити постанову суду першої інстанції без змін,

Пояснення представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду залишити без змін,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_4 суддя районного суду послався на те, що автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, виїхав з парковочного місця на проїжджу частину парковки, та одразу повернув ліворуч, разом з тим, дорожня розмітка чітко передбачала рух праворуч, при виїзді з парковочного місця. Окрім того, відсутність порушень у діях ОСОБА_4 підтверджують і характерні механічні пошкодження, а саме: у автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 пошкоджено передній бампер, передня права фара, передній правий підкрилок, праве переднє крило.

Проте вказаний висновок, викладений у постанові судді, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки вказані матеріали не містять жодних даних про те, що автомобіль під керуваннямОСОБА_4 рухався по головній дорозі.

Зокрема, на схемі місця ДТП немає будь-яких відміток про головну і другорядну дорогу, а в матеріалах справи немає будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 рухався по головній дорозі.

Під час розгляду апеляційної скарги також було досліджено фотографії з місця пригоди на яких також немає жодної інформації про те, що дорога, по якій рухався автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1, була головною по відношенню до дороги, по якій рухався автомобіль «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2.

За відсутності відповідних знаків, які б визначали головну та другорядну дорогу, можна дійти до висновку про те, що автомобілі рухались рівнозначними дорогами. При цьому «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 рухався з права по відношенню до автомобіля«Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, а тому відповідно до вимог п. 10.11 ПДР України водій ОСОБА_4 мав надати перевагу в русі автомобілю «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2, чого він не зробив, що і стало причиною зіткнення автомобілів.

За таких обставин постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4 у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не можна вважати законною і обґрунтованою, а тому постанова підлягає до скасування з прийняттям нової постанови.

З наведених вище підстав ОСОБА_4 слід визнати винним у порушенні вимог п. 10.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Проте, наразі на ОСОБА_4 не можна накласти адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 цього Кодексу, а тому провадження у справі підлягає до закриття на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 38, 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко