ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6299/18 Суддя суду 1 інстанції: Шинкарчук Я.А.
Провадження № 33/818/180/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Колтунова А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1

- визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави розмірі 352 грн. 40 коп.

Судом зазначено, що 24 серпня 2018 року о 01 год. 20 хв. в смт. Пісочин, пров. Комарова, 9 водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі ХОНД за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 26 водій ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2018 року та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з таких підстав, що судом не з'ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

ОСОБА_2 та його захисник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте до апеляційного суду 13 та 20 листопада 2018 року не з'явилися. (а.с. 31, 34, 36, 40, 41, 43).

Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Будучи повідомленим про час та місце слухання справи телефонограмами, оформленими в установленому законом порядку, на 13 листопада 2018 року на 15 год. 30 хв., ОСОБА_2 та його захисник надали суду заяви про відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю захисника в іншому процесі.

Заперечень щодо повідомлення їх в телефонному режимі, шляхом направлення телефонограм та SMS повідомлень, не надали. (а.с. 34, 36).

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву, в якій зазначав, що він просить повідомити його про час та дату розгляду апеляційної скарги шляхом направлення повістки за місцем його проживання, у відповідності до положення ст. 277-2 КУпАП.

Проте, положення ст. 277-2 КУпАП розповсюджуються для виклику особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, лише судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, при розгляді апеляційної скарги, виконує вимоги ст. 294 КУпАП.

Тому ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 про розгляд справи апеляційним судом 20 листопада 2018 року о 10 год. 30 хв. були повідомлення 16 листопада 2018 року шляхом телефонного повідомлення.

Таким чином клопотання ОСОБА_2 розцінюється як позиція захисту, нехтування ним своїми процесуальними обов'язками, його неявка до суду об'єктивними причинами не обумовлена, а тому апеляційний суд вважає такі дії позицією захисту, направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин вважаю можливим слухати справу у відсутності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_2 участі не приймав.

У постанові зазначено, що ОСОБА_2 на розгляд справи не з'явився, про день і час слухання належним чином повідомлений.

Згідно вимог ст. 277-2 КУпАП повідомленням про розгляд справи про адміністративне правопорушення є вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судової повістки.

Проте матеріалами справи не містять жодних даних про належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце судового засідання.

Направлена ОСОБА_2 судова повістка вручена не була. (а.с. 18-19). Відомості про повідомлення ОСОБА_2 про час та місце слухання справи в інший спосіб в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Між тим відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких обставин, вважаю що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням ст. 277-2 КУпАП, що є підставою для скасування цієї постанови.

На підставі ч. 8 ст. 294 КУпАП суд вважає можливим ухвалити нове судове рішення. При ухваленні нового судового рішення суд виходить із наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, будь-яких інших доказів не надали.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, (а.с. 2) складений уповноваженою державою особою, і дії посадової особи що його складала, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2) працівником поліції зазначено, що

24.08.2018 року приблизно о 02 год. 42 хв. В Харківській області, смт. Пісочин, пров. Комарова, 9 ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки автомобіля та в закладі охорони здоров'я (КЗОЗ ХОНД) відмовився в присутності двох свідків.

Дані обставини підтверджуються і відеозаписами зробленими співробітниками поліції (а.с. 12), яка була досліджена апеляційним судом.

Хоча ОСОБА_2 і не погодився з протоколом, проте ознайомився з ним під розпис.

Більш того, факт відмови саме ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7,8)

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 чи його захисник суду не надали.

Протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозаписи не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України доведена, що є підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КУпАП не збіг.

Керуючись ст. 33 КУпАП, апеляційний суд вважає необхідним накласти стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, предбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, що підлягають стягненню в дохід держави з позбавленням права керувати транспортним засобом на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. в дохід держави.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду А.І. Колтунова