ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №661/3186/18 Суддя суду першої інстанції - Ведяшкіна Ю.В.
Провадження № 33/819/100/18 Суддя апеляційного суду - Склярська І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м.Херсон

Суддя Херсонського апеляційного суду Склярська І.В., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та адвоката Самсона Віталія Вікторовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, працюючого ПП «Шляшко- Соняшник» вантажником, реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановила

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 28 липня 2018 року о 01.45 годині в м. Нова Каховка Херсонської області по пр. Дніпровський керував автомобілем «Audi - А6», державний номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння (а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нев'язка мова, поведінка не відповідає обстановці) та від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в лікарні, та продуття в алкотестер «Драгер» ухилявся шляхом відмови в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн 40 коп.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрити справу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що судом було прийнято до розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а саме: в протоколі не вказано місце народження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; не зазначено інформації з приводу того чи притягалася особа до адміністративної відповідальності впродовж року, не зазначено про проведення та наявність відеозапису правопорушення, що також є прямим порушенням процесуальних норм права. Також, не погоджується з висновками суду, щодо підтвердження вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 28 липня 2018 року, який не спростовано в судовому засіданні належними та допустимими доказами, показами поліцейських Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_4, ОСОБА_5, даними в судовому засіданні. Разом з тим, він вважає, що в матеріалах справи відсутні, як докази, фото, відео матеріали документування адміністративного правопорушення, що у випадку відмови від проходження алкотесту чи медичного освідування (обстеження) є обов'язковим та беззаперечним. У судовому засіданні він наголошував, що ніякої відмови у проходженні тесту на алкотетері чи у медичному закладі з його боку не було, оскільки працівники поліції не пропонували йому його пройти. Зазначає, що транспортним засобом керувала інша особа, а він знаходився на задньому сидінні автомобіля. Крім того, свідки, яких суд викликав за клопотанням захисника не з'явилися в судове засідання з надуманих причин, а тому його винні дії їх поясненнями в матеріалах справи не є доведеними. Також, вважає необґрунтованими висновки суду щодо інших клопотань захисника, оскільки його твердження про відсутність будь-яких свідків о 02.00 годині 28 липня 2018 року при складанні протоколу не спростовані. Судом необґрунтовано не прийняті до уваги покази свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно яких він не здійснював керування транспортним засобом в зазначений у протоколі час, а також не вживав спиртні напої. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції неповно та однобічно розглянуто справу з обвинувальним ухилом, прийнявши до уваги як доказ лише покази працівників правоохоронних органів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та адвокат Самсон В.В.. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, адвоката Самсона В.В., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов до такого висновку.

За роз'ясненнями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ( пункт 27), якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох

свідків, що є підставою для притягнення порушника до

адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №361770 від 28 липня 2018 року /а.с.2/, в якому містяться підписи свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, письмовими поясненнями зазначених свідків /а.с.3,4/, відповідно до яких водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп'яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції прийнято до розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений працівником поліції відповідно до вимог закону.

Крім того, є безпідставними доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений без присутності свідків, оскільки зазначене спростовуються самим протоколом та доданими до нього поясненнями свідків, зазначених у протоколі: ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, не підтверджуються наданими матеріалами адміністративної справи, оскільки сам ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення про такі обставини не повідомляв, так як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, від пояснень та підпису відмовився.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 разом з іншими особами заїхав в ночі в парк, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді першої інстанції пояснено, що розпивали спиртні напої.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що з метою виклику на чергову частину 102 про події в парку, вони виїхали на місце та автомобіль правопорушника був зупинений поліцейськими в парковій зоні, поведінка ОСОБА_2 та інших вимусила викликати додатково Беркут. Саме ОСОБА_2 був за кермом автомобіля.

Знаходження саме ОСОБА_2 за кермом автомобіля також підтверджується і самим протоколом про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки зазначені свідки є друзями ОСОБА_2 та особами, зацікавленими в результатах розгляду справи, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в постанові.

Виходячи з норми ч.1 ст.130 КУпАП підставою для адміністративної відповідальності є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Отже, в діях ОСОБА_2 у зв'язку із відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відсутність в матеріалах провадження повної відеофіксації правопорушення не спростовує висновки суду про доведення вини ОСОБА_2, які підтверджується іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги про неявку в судове засідання свідків, які зазначені в протоколі без поважних причин, а отже при складанні протоколу вони не були присутні також не ґрунтуються на матеріалах справи. З протоколу судового засідання від 12.10.2018 року вбачається, що судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника про виклик свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Крім того, з матеріалів справи вбачається, що зазначені свідки викликались судом у судове засідання на 12.10.2018 року, на 19.10.2018 року /а.с.20,22, 37,38/. До суду від ОСОБА_9 надійшло клопотання проте, що вона не може з'явитися у судове засідання на 19.10.2018 року, у зв'язку з зайнятістю на роботі /а.с.33/. 22 жовтня 2018 року до суду від ОСОБА_8 надійшло клопотання проте, що вона підтримує дані нею пояснення в повному обсязі, з'явитися на судове засідання не може у зв'язку з неадекватною поведінкою особи, що притягується до відповідальності та є побоювання за можливі наслідки її свідчень у судовому засіданні /а.с.41/.

Зміст апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_2 відібрав у поліцейського своє посвідчення водія та документа на автомобіль ( які у нього, за його поясненнями в суді апеляційної інстанції, вилучили в наступному за інших обставин) підтверджують покази свідків щодо недобросовісної поведінки правопорушника.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи суд першої інстанції дотримався принципу доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», « поза розумним сумнівом».

Зазначене вище свідчить проте те, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «ОСОБА_6 проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Суд першої інстанції у достатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини справи, особу правопорушника, та обґрунтовано застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду І.В.Склярська