ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
___________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 рокум. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, притягнутого за ч. 4 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, відповідно до якого останній 04 листопада 2018 року о 07 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі буд. № 70-а по вул. Мукачівська в м. Дніпрі, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого вживав алкоголь до проведення уповноваженою посадовою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи, однак до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 204192 від 04 листопада 2018 року за ч. 4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху.

Відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність наступає в разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Отже, логічно-систематичний аналіз змісту вказаної норми права свідчить, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за означеною статтею необхідним є доведення того факту, що після дорожньо-транспортної пригоди за участю водія, останній вживає алкогольні напої не дочекавшись проведення відносно нього медичного огляду.

Однак, вивчення матеріалів даної справи не дозволяє встановити таких відомостей, бо в ній відсутні докази, що свідчать про те, що водієм ОСОБА_1 було вжито алкоголь саме після настання дорожньо-транспортної пригоди. Так, відповідно до пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони не були очевидцями того, що водій ОСОБА_1 вживав алкогольні напої в їх присутності в проміжок часу після настання події ДТП та до моменту пропозиції патрульних поліції пройти водієм відповідного огляду на стан сп'яніння. В поясненнях свідків вказано, що водій ОСОБА_1 відмовляється від огляду лише на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу. Тобто неможливо встановити, чи було запропоновано водію після цього освідчення ще й в закладі охорони здоров'я, в той час коли відповідно до порядку встановленого Законом, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності після дорожньо-транспортної пригоди зобов'язана пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, якщо не було прийнято рішення про звільнення останнього від проведення такого огляду.

До того ж пояснення даних свідків викликають певних сумнівів, оскільки вони були відібрані інспектором поліції на попередньо підготовленому бланку, який містить вже заповнені графи щодо суті правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, зокрема відносно способу вчинення протиправного діяння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та обставин за яких відбулась відмова від проходження освідчення на стан сп'яніння. З таких пояснень свідків неможливо встановити з якими ознаками сп'яніння знаходився ОСОБА_1, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення та, таким чином, перевірити обґрунтованість підстав у співробітників патрульної поліції для проходження правопорушником відповідного огляду на стан сп'яніння, від якого останній відмовився. Натомість цього, свідок повинен добровільно та самостійно пояснити те, що відомо йому з приводу вчиненого правопорушення, тільки в такому разі пояснення можуть мати об'єктивний характер та використовуватися як достовірний доказ вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину, отже, надання свідкові для заповнення пояснень в яких вже наведено зміст пояснень, становить для нього наперед встановлене значення, а отже визначає хід повідомлених ним обставин, що не відповідає критерію добровільності.

Отже, поясненнями свідків не доводиться, що водій ОСОБА_1 вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, а тому даний факт свідчить про неналежність означених доказів, якими не підтверджується існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно часу, місця, способу та інших обставин вчинення правопорушником протиправного діяння. В світі таких недоліків зібрані в рамках даної справи докази не можуть належно свідчити про винуватість водія ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає не доведеним фактичні обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1, рапорт співробітників поліції не може розглядатися як доказ на підтвердження вищевказаного, оскільки дані посадові особи являються уповноваженими посадовими особами на складання відповідного протоколу та виконують свої професійні обов'язки безпосередньо пов'язані з цим, а отже дії останніх можуть бути необ'єктивними та мати характер направлений на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, обставини, що підлягають доказуванню також неможливо встановити під час перегляду відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліції, оскільки на них не зафіксовано того факту, що водієві ОСОБА_1 було висунуто вимогу щодо проходження медичного огляду в закладі охорони здоров'я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом зафіксована лише пропозиція патрульних поліції пройти освідчення на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Отже, враховуючи що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється в рамках пред'явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, а вихід за вказані межі є недопустимим, оскільки суд не може перекладати на себе повноваження посадової особи уповноваженої на складання відповідного протоколу, що в противному випадку призведе до порушення принципу рівноправності сторін, суд вважає, що стверджувати про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП є неможливим, оскільки такі фактичні дані не доведені поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною та притягнення її до юридичної відповідальності.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, притягнутого за ч. 4 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя:В.М. Гончаренко