Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1689/18
Провадження № 3/553/709/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.09.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працює керівником ДП «Полтавський КХП», зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

24.07.2018 року при проведенні ГУ ДФС у Полтавській області камеральної перевірки ДП «Полтавський КХП» з питання своєчасності сплати земельного податку за травень 2018 року, встановлено неподання ОСОБА_1 платіжного доручення до установи банку на сплату земельного податку за травень 2018 року, в сумі 20009,01 грн., з граничним терміном сплати 30.06.2018 року, чим порушено строки сплати податкового зобовязання, що зафіксовано в акті №6473/16-31-12-06-11/00952166 від 24.07.2018 року.

Вказаними діями ОСОБА_1, як керівник ДП «Полтавський КХП» допустив порушення п. 287,3 ст. 287 Податкового Кодексу України, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Представник притягуємого ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення ОСОБА_1, в яких зазначив, що просить закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого, висунутого проти нього, кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права та має більшу юридичну силу ніж норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Аналізуючи докази, які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-2 ч.1 КУпАП, доведена. Також суд вважає, що при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, інспектор діяв у відповідності до своїх повноважень та способу, передбачених чинним законодавством, тому протокол про адміністративне правопорушення визнається судом допустимим доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, як і інші докази, досліджені судом, зокрема, акт про результати камеральної перевірки з питань своєчасності подання податкової декларації, які обєктивно узгоджуються між собою та іншими матеріалами справи та підтверджують факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ст. 163-2 ч.1 КУпАП, та які були підставою відповідно до встановленого порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дані, які б вказували на його сумнівність чи недостовірність в матеріалах справи відсутні. Докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом. Дані докази обєктивно узгоджуються між собою та не протирічать одне одному. За таких обставин висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст. 163-2 КпАП України належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, обєктивність яких сумнівів не викликає.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується: Актом про результати камеральної перевірки податкової звітності №6473/16-31-12-06-11/00952166 від 24.07.2018 року року (а.с. 1-2), протоколом про адміністративне правопорушення № 1718 від 24.07.2018 року.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Оскільки представником притягуємого не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст. 163-2 КУпАП, суд вважає, що останній повинен бути притягнутий до адмінвідповідальності.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим представник притягуємого не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст. 163-2 КУпАП, в той час як інспектором ДФС обставини викладені в протоколі обґрунтовані належними, допустимими, достовірними та в їх сукупності достатніми доказами.

При визначенні виду та міри адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує суспільно- небезпечний характер вчиненого останнім правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан.

Враховуючи викладене, дані про особу порушника, конкретні обставини вчиненого правопорушення, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, згідно Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI з порушниці на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, встановленому ст. 4 вказаного Закону.

Керуючись ст.ст. 24, 163-2 ч.1, 221 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 (вісімдесят пять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3