Справа № 308/2511/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
14.09.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього та ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року.
У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП. Апелянт також просить суд встановити факти порушення законодавства України представниками органу «ініціатора адміністративного провадження», встановити факт недотримання судом першої інстанції передбачених законодавством норм матеріального і процесуального адміністративного права. Адвокат та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважають, що постанова винесена з порушеннями, без врахування права особи на захист, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Захисник стверджує, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. На обґрунтування апеляційних доводів захисник виклав у скарзі обставини події. Так зазначив, що після опівночі, 09.03.2018 ОСОБА_3 після гостювання у приятеля, де вжив певну кількість алкоголю, вийшов на вулицю та сів за кермо свого автомобіля, щоб забрати свої особисті речі, оскільки мав намір поїхати додому на таксі. Побачивши ОСОБА_3 за кермом автомобіля,його знайома ОСОБА_4 зателефонувала у поліцію та повідомила оператору про їхнє місцезнаходження та факт намагання нетверезого водія «Мерседес-Бенц» керувати вказаним автомобілем. Такі дії вплинули на ОСОБА_3, у звязку з чим він вийшов із-за керма свого автомобіля та передав ключі від замка запалювання ОСОБА_4, щоб вона довезла його додому в с. Минай. ОСОБА_4 погодилась і вони рухаючись із вул. Минайської в бік с. Минай, на прохання ОСОБА_2, зупинились біля районної лікарні, оскільки останній не бажав їхати додому. Коли поновили рух, то помітили, що за ними їхав поліцейський патрульний автомобіль із включеними проблисковими маячками. ОСОБА_4 проїхавши незначну відстань зупинилася на правому узбіччі, однак знову почала рух та відїхала до спортивно-оздоровчого комплексу «Акварель», де вистрибнула з автомобіля в темне місце, захопивши із собою сумку ОСОБА_2, у якій знаходилися всі документи. В цей час до ОСОБА_2 підійшли працівники патрульної поліції та попросили надати водійське посвідчення та реєстраційні документи. Вказані документи ОСОБА_2 знайти не міг, а тому не надав працівникам поліції. Зазначає, що саме ОСОБА_4 керувала автомобілем «Мерседес-Бенц» н.з.6А9920, а місце зупинки залишила, оскільки побоювалась відповідальності за керування автомобілем без посвідчення водія. Та надалі передзвонила знайомій ОСОБА_5, яку попросила приїхати, щоб та передала поліцейським документи, які належать ОСОБА_2 Стверджує, що факт керування автомобілем заперечує і ОСОБА_2 аналогічно пояснюючи наведені факти. Водночас вказує, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ним було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою належної підготовки до захисту та про виклик для допиту свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак судом було відмовлено у поданих клопотаннях. Вважає, що факт керування автомобілем ОСОБА_2 не доведений, оскільки допитаний в судовому засіданні поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення капрал поліції ОСОБА_6 не зміг визначено і ствердно відповісти, що автомобілем керував ОСОБА_2. Також заперечує і відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вказаний працівник поліції в судовому засіданні підтвердив, що водій у прямій формі не відмовлявся від пропозиції пройти огляд на стан спяніння, а натомість пропонував поліцейським їхати у медичний заклад на його автомобілі, а не у патрульному, що і підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліції. З яких також вбачається присутність на місці події лише одного свідка жіночої статі, а також те, що відмова водія пройти освідчення відбувається без присутності ОСОБА_2, який в цей час спав у автомобілі. З урахуванням цього заперечує законність вимог працівників поліції до ОСОБА_2 пройти огляд. Порушенням вважає було і те, що відмову від проходження огляду на стан спяніння було зафіксовано у присутності лише одного свідка, а не двох. Вважає, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому він не підлягав притягненню до відповідальності за цією нормою. Тому, посилаючись на практику Європейського суду, постанову вважає такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, без обґрунтованих доказів вини особи, тобто таких, що не залишають місце сумнівам, а також не було забезпечено належним чином право на захист.
Заслухавши пояснення апелянта про підтримання апеляційної скарги, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 щодо обставин події, оглянувши відеозапис події, перевіривши та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що була викликана своєю знайомою, приїхавши на місце події, її одночасно залучили в якості свідка. Вона підписала протокол та пояснення на заготовленому бланку з умовою, що їх відпустять додому, оскільки ця процедура тривала майже цілу ніч. Підтвердила,що привезла на прохання ОСОБА_4 передані нею документи ОСОБА_2 Стверджує, що їй невідомо чи керував автмомобілем ОСОБА_2, однак була свідком того, що він не відмовлявся пройти освідування, та коли сів у машину їхати в медичну установу, заснув.
Свідок ОСОБА_4 ствердила суду, що знає ОСОБА_2 як знайомого свого брата. В цей вечір побачила його автомобіль та підійшла, водій був випивший, вона запропонувала його відвезти. Він на неї кричав та завів автомобіль. Тоді вона вирішила налякати його та зателефонувала на 102, повідомивши марку автомобіля та місце його розташування. Після чого, він погодився, щоб вона його відвезла. Коли вони їхали, то побачила ззаді автомобіль поліцейських з проблисковими маячками. Злякавшись, звернула до заправки "Окко", забрала сумку( барсетку) з документами ОСОБА_2 та втекла. Потім передзвонила до знайомої, щоб та у неї забрала документи та завезла на місце зупинки до поліцейських.
Свідок ОСОБА_6 пояснив апеляційному суду, що надійшло телефонне повідомлення про нетверезого водія, марку автомобіля та місце його знаходження. Вони їхали по вул. Минайській, побачили схожий автомобіль та поїхали за ним, догнали його за заправкою "Окко", автомобіль стояв, водійська дверка була відкрита. Вони попросили у водія документи, водій їх не знайшов. Ствердити, що за кермом був саме ОСОБА_2 не може, так як не бачив що саме він керував, але оскільки біля водія нікого не було, а водій був з ознаками сп`яніння, запропонували йому пройти відповідний огляд, водій обурювався, вони застосували до нього кайданки, в подальшому склали протокол про відмову від проходження освідування.
З відеозапису події убачається, що поліцейські підійшли до автомобіл,я який стояв, попросили у ОСОБА_2 документи, останній шукав, однак не знайшов. Наступні дії торкаються пропозиції водієві пройти освідування, які тривали понад дві години, під час якої водієві натягнуто кайданки.
Разом з тим, відеозапис не містить інформації про те, що ОСОБА_2 керував автомобілем, а беручи до уваги його стан, пояснення свідка ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_6, апеляційний суд приходить до висновку, що переконливих доказів факту керування ОСОБА_2 автомобілем не здобуто. Отже, оскільки не доведено факт керування водієм автомобілем, тому правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП у відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння, є недоведеним.
Суд першої інстанції обставини справи дослідив неповно, зазначених свідків не допитав, а заслухавши пояснення тільки поліцейського ОСОБА_6, не співставив їх із відеозаписом події. Ті пояснення, які поліцейський дав апеляційному суду узгоджуються з відеозаписами. З урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, слід ввжати, що суд першої інстанції не дотримав вимог ст. 280, ст. 268 КУпАП, тому його рішення є необгрунтованим.
З наведених підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду як необгрунтована - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова касаційному оскарженню не підлягає.
Суддя