АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1898/2018 Постанова винесена суддею Павленко О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лісовичі Таращанського району Київської області, громадянина України, зсередньою освітою, не одруженого, працюючого в ТОВ «Авто-ГАЗ-Гарант» майстром, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 18 березня 2018 року о 15 год. 10 хв. по вул. Кирилівська, 146 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей дуже звужені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом фактично не було розглянуто у відповідності до вимог чинного законодавства матеріали про нібито вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та взагалі залишено поза увагою його доводи, а висновки суду про те, що вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами адміністративної справи, не відповідають обставинам справи, є безпідставними та надуманими, оскільки наявні матеріали справи у їх сукупності судом навіть не досліджувались.

При цьому зазначає, що 18.03.2018 року ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом та був зупинений працівниками патрульної поліції, які з незрозумілих для нього причин вирішили, що він перебуває у стані наркотичного сп'яніння, але незрозумілим є те, яким чином працівниками поліції виявлено факт перебування ОСОБА_2 саме у стані наркотичного, а не якогось іншого сп'яніння, адже порушення мови та координації рухів можливе не лише при перебуванні особи у стані наркотичного сп'яніння, а й внаслідок перевтоми, підвищеного емоційного стану тощо, а з приводу звужених зіниць очей, то ОСОБА_2 намагався надати пояснення працівникам поліції певними особистими фізіологічними властивостями, однак його пояснення ними були проігноровані.

Щодо доводів працівників поліції про те, що у водія були ознаки порушення мови, координації рухів, зіниці очей дуже звужені та не реагують на світло, то вони не підтверджуються жодними доказами, у т.ч. тими, які долучені до матеріалів адміністративної справи та які були взяті за основу при постановленні судом рішення про винуватість водія.

Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_2 роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак у цьому ж протоколі у відповідній графі відсутній його підпис, який би це засвідчував, натомість, підпис ОСОБА_2 наявний у графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи».

При цьому, у протоколі у графі: «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_2 власноручно зазначено: «До лікаря поїду самостійно», що взагалі суперечить доводам працівників поліції про те, що ОСОБА_2 нібито відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Також у протоколі відсутні будь-які пояснення ОСОБА_2, як і обґрунтування працівників поліції, чому пояснення ОСОБА_2 не надавались (відмовився тощо).

Некоректним вважає також і посилання інспектора поліції про ознайомлення ОСОБА_2 саме з його обов'язками, які, як зазначено у протоколі, регламентуються чи то ст. 63 Конституції України, чи то ст. 268 КУпАП, однак, жодна із вказаних норм не передбачає взагалі жодних обов'язків особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, наголошує і на неповноту зібраних даних та фактично надумані підстави притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки матеріали, на підставі яких суд мав вирішувати питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_2, складаються лише з протоколу, який складений з суттєвими порушеннями, двох надрукованих пояснень свідків, розписки ОСОБА_2 про залишення на зберігання транспортного засобу та заяви ОСОБА_2 про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлень.

Також звертає увагу й на те, що у протоколі зазначені свідками адміністративного правопорушення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та відсутні будь-які посилання на те, що ОСОБА_2 пропонувалось пройти взагалі огляд, а лише констатовано факт його відмови від такого огляду.

Одночасно з цим, із поясненнях вказаних осіб незрозуміло, який стан сп'яніння (алкогольний чи наркотичний) засвідчено свідками, а також, як свідки засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від підпису матеріалів, коли той власноручно поставив свої підписи у відповідних графах протоколу.

Крім того, зазначені у протоколі свідки не були очевидцями ні факту керування ОСОБА_2 автомобілем, ні факту його нібито перебування під час керування автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, адже їх було залучено працівниками поліції вже фактично під час складання протоколу, що в котре свідчить про внесення працівниками поліції до протоколу відомостей, які не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, пояснення свідків є однотипними, заздалегідь заготовленими та надрукованими і фактично являють собою бланки пояснень, до яких вставлені певні дані, які цікаві працівникам поліції, а тому пояснення даних свідків, на які зіслався суд у постанові, ніяким чином не можуть бути доказами, які б могли вплинути на об'єктивність розгляду матеріалів, а навпаки, дані свідчення суперечать фактичним обставинам справи і ці суперечності не були усунуті у судовому засіданні.

До того ж, при розгляді справи у суді зверталась увага суду на те, що ОСОБА_2 не відмовлявся, як зазначають працівники поліції у протоколі, від проходження необхідного медичного огляду, про що свідчить власноручно зроблений ним у протоколі запис, проте, незважаючи на це, працівниками поліції не було забезпечено супровід ОСОБА_2 до медичного закладу для підтвердження чи спростування факту перебування його у стані наркотичного сп'яніння, і, як наслідок, у матеріалах відсутні будь-які висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп'яніння, що знижують увагу та швидкість реакції, як і акти медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Також в матеріалах справи немає і жодного направлення ОСОБА_2 на медичний огляд, більше того, будь-які документи, у т.ч. медичні, які б підтверджували доводи працівників поліції про перебування ОСОБА_2 у стані саме наркотичного сп'яніння, не складались.

Окрім цього, для об'єктивного розгляду матеріалів відносно ОСОБА_2, необхідно було також опитати за обставинами інкримінованого адміністративного правопорушення працівників поліції та зазначених у протоколі свідків, однак заявлене та подане у судовому засіданні клопотання судом навіть не розглянуто та фактично проігноровано.

Натомість, суд при вирішення питання винуватості ОСОБА_2 зіслався на матеріали, які ніяким чином не підтверджують факт керування ним автомобілем саме у стані наркотичного сп'яніння, а навпаки, зі змісту матеріалів вбачається їх неповнота, наявні істотні суперечності, які, поряд із порушеннями, допущеними працівниками поліції, залишені поза увагою судом.

Також звертає увагу й на те, що ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено чомусь лише про факт нібито порушення ним саме п. 2.5, а не п. 2.9 вказаних правил. Тобто, склалась ситуація притягнення громадянина до адміністративної відповідальності за факт нібито керування автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, у той час як безпосередньо у протоколі зазначено лише про факт його відмови від проходження відповідного медичного огляду, що також свідчить про упередженість та незаконність дій працівників поліції.

Таким чином, на думку апелянта, всі враховані вище обставини у своїй сукупності та невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивним обставинам справи, дають змогу прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 дійсно керував транспортним з ознаками наркотичного сп'яніння та вказують на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_2 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, у зв'язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп'яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп'яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції у присутності двох свідків пропонувалося пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, однак ОСОБА_2 від проходження такого огляду категорично відмовився, при цьому не вказуючи ніяких причин своєї відмови.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду у медичному закладі у лікаря-нарколога, проте зазначив, що його відмова була викликана лише тим, що він пройде огляд у лікаря самостійно, оскільки поспішає, про що і повідомив працівникам поліції, а останні, ввівши його в оману щодо правових наслідків таких дій, запевнили, що він може пройти огляд у лікаря-нарколога самостійно, змусили його на камеру у присутності свідків засвідчити свою відмову від проходження огляду в медичному закладі, та при цьому, наслідки відмови від огляду йому не роз'яснили.

Однак, про безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі, але внаслідок введення в оману працівниками поліції та того, що він поспішав, він відмовився від проходження такого огляду, вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак наркотичного сп'яніння, ним не надано.

Тобто з наявних у справі доказів слідує те, що ОСОБА_2, не лише самостійно та добровільно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, але й не мав наміру його проходити, атому такі твердження ОСОБА_2 про те, що поліцейські самі запропонували йому відмовитись від огляду та ввели в оману щодо правових наслідків таких дій, розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп'яніння, з огляду на відсутність в матеріалах справи як висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп'яніння, що знижують увагу та швидкість реакції, так і акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, то вони є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Також є необгрунтованими і доводи захисника в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп'яніння через відсутність в матеріалах справи і направлення на проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Та обставина, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо в суді не допитувались, а їх пояснення викладені на заздалегідь надрукованих бланках, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилання в апеляційній захисника на те, що виявлені працівниками поліції у ОСОБА_2 такі ознаки наркотичного сп'яніння, як порушення мови та координація рухів можливе не лише при перебуванні особи у стані наркотичного сп'яніння, а й внаслідок перевтоми, підвищеного емоційного стану, а з приводу звужених зіниць очей, то це викликано певними особистими фізіологічними властивостями ОСОБА_2, то вони не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів апелянтом на підтвердження вказаного не подано.

Також є безпідставними і посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що в протоколі у відповідній графі відсутній підпис ОСОБА_2, який би засвідчував те, що йому були роз'ясненні права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, натомість, його підпис наявний у графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення роз'яснення громадянам, відносно яких складається протокол, прав та обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлення, щодо розгляду адміністративної справи у місцевому суді, зазначаються в одній графі.

Щодо інших доводів, викладених захисником в апеляційній скарзі, то вони суперечать як фактичним обставинам правопорушення, так і наявним доказам у справі, носять надуманий характер, а тому також не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34, 35 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року, якоюОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.