АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/760/18 Номер провадження 33/786/1216/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.1, ч.2 ст. 172-7КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу за апеляційною скаргою прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 на постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українки, громадянки України, працюючої: Семенівська районна державна адміністрація, начальником відділу освіти,молоді та спорту, проживаючої та зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та закрите провадження по справі на підставі п.7, ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову судді змінити та притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП наклавши на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги прокурора, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Як зазначено у ч.2 ст.294 КпАП України, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КпАП України прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КпАП України кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, суд визнав ОСОБА_3 винною у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та закрив провадження по справі на підставі п.7, ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина до ОСОБА_3 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КпАП України та таким чином не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КпАП України та ст.294 КпАП України.

Що стосується посилань прокурора на листи ВССУ та ст.250 КпАП України, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Частина 1 статті 250 КпАП України вказує, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст. 294 КпАП України щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КпАП України прокурор у даному випадку не наділений правом апеляційного оскарження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 на постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_3, - повернути скаржнику як таку, що подана особою, яка не наділена правом на апеляційне оскарження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1