ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8750/18 Головуючий в 1 інст. Рибалко Н.І.
Провадження №33/807/57/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 та її захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останньої на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює головним спеціалістом Вознесенівського РВ у м.Запоріжжя УДМС в Запорізькій області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 21 липня 2018 року о 03-22 годині в м.Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. 12 Квітня, 146, керувала транспортним засобом ЗA3 110206, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою спеціального приладу газоаналізатор Alkotest Drager та у медичному закладі КУ «ЗОНД» ЗОР відмовилась, у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонена.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона не відмовлялася від проходження огляду на стан сп'яніння. Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим огляд вважається недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом її вини. Крім того, зазначила, що показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів; при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв'язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_2 та її захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з'ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №411945 від 21 липня 2018 року, згідно якого ОСОБА_2 у зазначений час, керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовилася пройти огляд на стан сп'яніння як за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі; відеозаписом, долученим до протоколу, на якому зафіксовано, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_2, у якої були наявні ознаки алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим їй запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, проте ОСОБА_2 відмовилася. У зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від проходження огляду на місці їй було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, від чого ОСОБА_2 також відмовилася.

Зазначені докази в їх сукупності, суд першої інстанції належним чином проаналізував та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незрозумілість суті адміністративного правопорушення, викладеного в протоколі, є необґрунтованими, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначено, що ОСОБА_2 відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, а не за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, про що зазначила апелянт.

Посилання ОСОБА_2 на недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що протокол складений уповноваженою на те особою та містить у собі всі відомості, передбачені ст.256 КУпАП, а відтак є належним та допустимим доказом. Даний протокол підписаний ОСОБА_2 та при цьому будь-яких заперечень щодо змісту протоколу та зазначених у ньому даних ОСОБА_2 не висловлювала.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що поліцейським порушено порядок огляду на стан сп'яніння, є також безпідставними, оскільки огляд ОСОБА_2 на стан сп'яніння взагалі не проводився у зв'язку з її відмовою від проходження такого огляду.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі відповідають встановленим у справі фактичним обставинам, а також змісту протоколу про адміністративне правопорушення, та підтверджуються вищевказаним відеозаписом, тому підстав сумніватися у достовірності пояснень свідків, як про це йде мова в апеляційній скарзі, не вбачається.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що суд не викликав та не допитав зазначених свідків, то вони є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні клопотання апелянта про виклик свідків.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про допущену судом неповноту під час розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд дослідив усі наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та навів у постанові належні мотиви та підстави прийнятого судового рішення.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 335/8750/18