П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2018 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши питання, зв'язанні з виконанням постанови у справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, встановив :

у провадженні цього місцевого суду знаходилася вказана справа.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2017 ОСОБА_1 визнано винуватим за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладеного стягнення, з урахуванням ст. 36 того ж Кодексу, у виді штрафу з позбавленням права керування ТЗ.

На цей час, у даній справі є необхідним врегулювати питання зв'язані з виконанням цієї постанови, які полягають в необхідності виправлення у цьому судовому рішення описки в частині написання ПІБ порушника у резолютивній частині постанови, оскільки в майбутньому можуть бути никнути сумніви і протирічя в розумінні такого судового рішення та при його безпосередньому виконанні.

Згідно ст. 304 КУпАП питання, зв'язанні з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Адже, відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Так, у даній постанові суду було допущено описку в ПІБ порушника у резолютивній частині постанови, а саме вказано - «ОСОБА_2», в той час, як вірним є «ОСОБА_1».

За таких обставин, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що є необхідним врегулювати питання зв'язане з виконанням цієї постанови, яке полягають в наявній описці, шляхом унесення виправлень (уточнень), адже невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012), оскільки лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283-285, 304 КпАП України, суддя постановив :

вирішити у порядку ст. 304 КУпАП питання, зв'язанні з виконанням постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2017 у справі № 755/11523/17 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, шляхом унесення виправлень (уточнень) у дану постанову суду, у зв'язку з чим замість ПІБ порушника у резолютивній частині постанови «ОСОБА_2», вважати вірним «ОСОБА_1».

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

С у д д я : О.В. Бірса