АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1376/2018 Постанова винесена суддею Малиниковим О.Ф.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 рокуОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 24 листопада 2017 року о 23 год. 40 хв. по вул. Грушевського, 20 в м. Києві ОСОБА_3 керував автомобілем «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно нього закрити у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він жодного разу не викликався на судове засідання та не отримував жодної повістки і повідомлення про дату судового засідання, чим було порушено його право на захист.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Також, в порушення вимог законодавства, співробітниками поліції не було запропоновано йому пройти освідування на стан алкогольного сп'яніння у лікаря-нарколога та його не було направлено до медичного закладу у зв'язку з його незгодою щодо керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. В матеріалах справи відсутнє дане направлення. При цьому, на місці зупинки транспортного засобу не були присутні поняті.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції поверхнево підійшов до вирішення питання, процитувавши протокол, не викликаши особу, яка притягається до відповідальності, понятих та свідків.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущеного з поважних причин. При цьому, посилається на те, що у судове засідання він не викликався та не був присутнім під час винесення постанови, про наявність якої дізнався лише 13.03.2018 року з Реєстру судових рішень, у зв'язку з чим був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, всупереч тверджень апелянта складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_3 без будь-яких зауважень, а також поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_3 від проходження у встановленому законом порядку огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Твердження ОСОБА_3 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, не заслуговують на увагу, оскільки щодо ОСОБА_3 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння та в ньому зазначено ознаки алкогольного сп'яніння, які було виявлено у ОСОБА_3, а саме- запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода; поведінка, що не відповідає дійсності; почервоніння обличчя, що відповідає ознакам алкогольного сп'яніння, визначеним у п. 1 Розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року №1452/735, що й стало підставою для проведення огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння.

Що стосується доводів апелянта про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з тим, що співробітниками поліції не було запропоновано йому пройти освідування на стан алкогольного сп'яніння у лікаря-нарколога та його не було направлено до медичного закладу, у зв'язку з його незгодою щодо керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, і в матеріалах справи відсутнє дане направлення, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі, а саме - поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, доведено, що ОСОБА_3 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння як на приладі «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Також є надуманими посилання ОСОБА_3 про відсутність на місці зупинки транспортного засобу понятих, оскільки, як зазначалось вище, свідками відмови ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння були ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що в матеріалах справи наявні їх пояснення з приводу цих обставин, та саме в їх присутності поліцейським і було складено протокол про адміністративне правопорушеннящодо ОСОБА_3, у зв'язку з його відмовою від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, що вони засвідчили своїми підписами у протоколі.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_3 та порушення у зв'язку із цим його права на захист, то зазначене право ним в повній мірі реалізовано в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні ОСОБА_3, ні його захисником не надано.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_3 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, якою ОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.