ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 Провадження № 3/425/438/18

Справа № 425/868/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, секретар: Гайворонська Інна Вікторівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданий 12 листопада 2013 року Рубіжанським МС УДМС; проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2),

в с т а н о в и в :

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 19 квітня 2018 року надійшов протокол (серія БД №142418) від 27 березня 2018 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданий 12 листопада 2013 року Рубіжанським МС УДМС; проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) за частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею для розгляду справи про адміністративне правопорушення на підставі вказаного протоколу та доданих до нього матеріалів, визначено ОСОБА_2.

Аргументи держави Україна, в особі поліцейського, який склав протокол, полягали у тому, що 27 березня 2018 року о 04 годині 00 хвилини в місті Рубіжне Луганської області по проспекту Московському, ОСОБА_1 керував транспортним засобом моделі ВАЗ марки 2101, державний номерний знак НОМЕР_3, в стані алкогольного спяніння. Що підтверджується оглядом на стан алкогольного спяніння, проведеним у встановленому законом порядку в Центральній міській лікарні міста Рубіжне. І оскільки ОСОБА_3 вже був підданий адміністративній відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 лютого 2018 року (що набрало законної сили), він порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху вдруге, а тому повинен понести адміністративну відповідальність за частиною 2 статті 130 КУпАП.

А суд, на основі всебічного, повного та обєктивного дослідження і оцінки кожного зібраного особою, яка склала протокол, доказу, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Двадцять сьомого березня 2018 року, приблизно о 03 годині 42 хвилини, на вимогу поліцейського, що була подана спеціальним звуковим сигналом, у місті Рубіжному Луганської області, по проспекту Московському, був зупинений автомобіль марки ВАЗ моделі 2101, державний номерний знак НОМЕР_3, з якого (з місця, передбаченого конструкцією автомобіля для сидіння пасажира поруч з водієм), як виявилось після перевірки документів, вийшов ОСОБА_1 (а.с.9).

Але поліцейський, наполягаючи на тому, що саме ОСОБА_3 керував зазначеним автомобілем предявив йому вимогу надати для перевірки документи, на що останній погодився (а.с.9).

При цьому, біля зазначеного автомобілю знаходився і ОСОБА_4, який весь час повторював, що саме він керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_3, а ОСОБА_3 також вказував на те, що є свідок того, що не він знаходився за кермом і цей свідок: дівчина, яка знаходилась поруч і також їхала у машині (а.с.9).

Отже, з наданого аудіо-відеозапису події, суд не може вважати встановленою ту обставину, що саме ОСОБА_1 на момент зупинки автомобіля перебував за кермом автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_3 або вийшов з місця, передбаченого конструкцією автомобіля для водіїв, що ним керують, адже відеозапис зазначених подій починається з моменту, коли ОСОБА_3 вийшов з пасажирського сидіння автомобілю (а.с.9).

Після обговорення того, хто з них сидів за кермом, поліцейський припустивши, що водієм зазначеного автомобілю був саме ОСОБА_3, запропонував йому пройти у встановленому законом порядку медичне освідування на алкотестері Драгер, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, що він відмовився зробити, а на пропозицію у медичній установі - не погодився та повідомив, що за кермом не перебував. Потім, після повторної пропозиції, ОСОБА_3 погодився проїхати до медичного закладу, але так і не визнав, що керував транспортним засобом (а.с.9).

Далі, наданий суду аудіо- відеозапис події, містить дані про проведення двома лікарями Рубіжанської центральної міської лікарні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння (а.с.9).

Згідно висновку лікаря Рубіжанської центральної міської лікарні ОСОБА_5, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у стані алкогольного спяніння. Огляд проводився 27 березня 2018 року о 4 годині 20 хвилин (а.с.3).

Вже о 04 годині 31 хвилина ОСОБА_3 було повідомлено, що згідно висновку лікаря, він знаходиться в стані алкогольного спяніння, тому відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, а саме повторне протягом року керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та постанову за правопорушення передбачене частиною 3 статті 126 КУпАП, за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування (а.с.9).

Після цього, ОСОБА_3 було ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, розяснено права та вручено його копію (а.с.9).

І на підставі цих обставин, оцінюючи те, чи було вчинено ОСОБА_3 ОСОБА_1 означене адміністративне правопорушення, застосовуючи наступні норми матеріального права, суд дійшов до таких висновків:

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

І, серед іншого, в силу положень частини 2 статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється повторне протягом року керування транспортним засобом особами в стані алкогольного спяніння.

Названі положення, корелюються із положеннями підпункту «а» пункту 2.9. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом - Правила дорожнього руху) якими встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і обєктивна сторона, суб`єкт і субєктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

З огляду на зміст частини 2 статті 130 КУпАП, обєктивною стороною адміністративного правопорушення, є повторне протягом року керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння.

Отже, для кваліфікації дій будь-якого водія за цією частиною, поліцейський повинен встановити, і на підставі частини 2 статті 251 КУпАП зібрати докази того, що конкретна особа керувала транспортним засобом.

Однак, встановлені судом обставини у цій справі, які викладені вище, вказують на те, що суду не надано належних, достовірних та допустимих доказів того, що 27 березня о 4 годині ОСОБА_3 ОСОБА_1 керував транспортним засобом у вигляді автомобіля (марки ВАЗ моделі 2101, державний номерний знак НОМЕР_3) у місті Рубіжне Луганської області, по проспекту Московському (а.с.1-34).

Суд врахував як доказ цієї обставини, складений поліцейським протокол (а.с.2), але відзначає, що наданий поліцейським аудіо- відео запис події спростовує фактичні дані протоколу у цій частині (а.с.9). А при оцінці таких доказів суд віддає перевагу останньому, оскільки аудіо- відео запис події містить фактичні дані, що фіксувались незалежно від волі поліцейського, на відміну від протоколу.

Відтак, суд не може погодитись із тим, що 27 березня 2018 року ОСОБА_3 керував названим транспортним засобом, і як наслідок, суд констатує, що такої ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, як керування транспортним засобом, в діянні ОСОБА_3 поліцейським не доведено.

Другою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП є наявність стану алкогольного сп`яніння у особи, яка керувала транспортним засобом у такому стані.

Положення статті 266 КУпАП визначають загальний порядок встановлення у водія стану спяніння, у тому числі й алкогольного. Зокрема, через огляд водія на стан алкогольного спяніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, у присутності двох свідків; у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоровя, до того ж, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; при цьому, перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного спяніння, затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій; огляд на стан сп`яніння в інших закладах забороняється; при цьому направлення особи для огляду на стан алкогольного спяніння, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

А в силу положень частини 5 статті 266 КУпАП, огляд особи на стан спяніння, у тому числі алкогольного, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Встановлений порядок огляду осіб, які керували транспортним засобом, на стан сп`яніння, більш деталізовано у «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

І, положення пункту 6 цього Порядку передбачають, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду

з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. При цьому, в силу положень пункту 10, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я проводиться в будь-який час доби за методикою та із

застосуванням приладів, дозволених для використання Міністерством охорони здоровя.

До того ж, як це унормовано пунктом 13 вказаного Порядку, лікар, що проводив у закладі охорони здоров'я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за

формою, яка затверджується Міністерством охорони здоровя.

Також суд застосовує положення ОСОБА_6 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09 листопада 2015 року № 1452/735, якою детально описано порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння лікарями. Зокрема, огляд у закладах охорони здоровя щодо виявлення стану спяніння проводиться лікарем закладу охорони здоровя, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (пункт 3). Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану спяніння в обстежуваної особи (пункт 4). За результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (пункт 15). Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі цього акта медичного огляду (пункт 16).

А з огляду на положення пункту 22 ОСОБА_6 ІІІ названої Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, встановлений діючим законодавством порядок огляду водіїв, що керували транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, вказує на те, що при порушенні процедури проведення медичного огляду осіб на стан спяніння, його результати вважаються недійсними.

І зокрема, суд враховує, що висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння може бути виданий тільки на підставі акту медичного огляду, відомості про який, вносяться у пункт 1 відповідної форми висновку щодо результатів медичного огляду.

Однак, складений лікарем Рубіжанської центральної міської лікарні висновок №47, що наданий поліцейським як доказ встановлення у передбаченому законом порядку стану сп`яніння ОСОБА_3 ОСОБА_1, будь-яких відомостей про складений акт медичного огляду ОСОБА_3 не містить (а.с.3).

А тому суд не може виходити з того, що вказаний висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння був виданий на підставі акту медичного огляду. Наданий поліцейським аудіо- відео запис події, відомостей про те, що такий акт було складено теж не містить (а.с.9).

І тому, на виконання положень пункту 22 ОСОБА_6 ІІІ вказаної вище Інструкції, суд вважає висновок №47 щодо результатів медичного огляду ОСОБА_3 ОСОБА_1 на стан спяніння, недійсним. А інших доказів, які б підтверджували встановлення стану сп`яніння у ОСОБА_1, у встановленому порядку, поліцейським не надано (а.с.1-34).

Відтак, суд не може погодитись із тим, що 27 березня 2018 року ОСОБА_3 керував транспортним засобом у вигляді автомобіля (марки ВАЗ моделі 2101, державний номерний знак НОМЕР_3) у місті Рубіжне Луганської області, по проспекту Московському, а також керував саме у стані алкогольного сп`яніння.

І як наслідок, суд констатує, що ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, в діянні ОСОБА_3 поліцейським не доведено.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки в діянні ОСОБА_3 ОСОБА_1, склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 2 статті 130 КУпАП відсутній, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 9, 40-1, 130, 221, 245-254, 266, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданий 12 листопада 2013 року Рубіжанським МС УДМС; проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) закрити.

Постанову може бути оскаржено ОСОБА_1 до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суддя Д.С.Коваленко