Справа № 455/879/18 Головуючий у 1 інстанції - Білоус Ю.Б.
Провадження № 33/783/1051/18 Доповідач - Калиняк О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Калиняк О.М.

з участю захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 ОСОБА_3 (Nabi Ahmed Abdalla) за ч.2 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року

ОСОБА_2 ОСОБА_3

(Nabi Ahmed Abdalla),

ІНФОРМАЦІЯ_1,

проживає за адресою:

вул. Кеораш, 39, м. Ранія,

ОСОБА_5,

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 8500 (вісім тисяч пятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 352,40 грн. судового збору.

У постанові судді зазначено, що 14 липня 2018 року о 07.30 год. громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 затриманий на відстані 300 м від лінії державного кордону на напрямку 477-478 прикордонного знаку прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного поза пунктом пропуску перетину державного кордону з України до ОСОБА_6 спільно з двома іншими громадянами ОСОБА_7. ОСОБА_2 ОСОБА_3 визнаний винним у спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчиненій групою осіб.

Захисник ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу. У клопотанні просить поновити строк апеляційного оскарження, покликаючись на те, що починаючи з 14 липня 2018 року громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебуває в місцях тимчасового тримання ДПС та ПТПІ ДМС. Ним (ОСОБА_4Л.) було підписано договір про надання правової допомоги з ОСОБА_2 ОСОБА_3. Він дізнався про існування оскаржуваної постанови 21 серпня 2018 року з Єдиного реєстру судових рішень.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді та закрити провадження в справі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: постанова судді винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. В судовому засіданні ОСОБА_2 ОСОБА_3 не визнав вину та заперечив обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Наміру незаконного перетину кордону ОСОБА_2 ОСОБА_3 не мав, знаходився на території Львівської області з туристичною ціллю. Під час розгляду справи суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, а тому дійшов невірного висновку про наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_2 ОСОБА_3. Стаття 9 Закону України «Про державний кордон України» визначає способи та порядок перетинання державного кордону на шляхах сполучення. В контексті даної норми Закону суд не вказав, в чому саме полягало порушення закону, а також не вказав, в чому саме полягала суть правопорушення, передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, в яких саме діяннях відповідно до диспозиції норми закону суд визнав ОСОБА_2 ОСОБА_3 винним. В матеріалах справи міститься пояснення ОСОБА_2 ОСОБА_3, в якому він заперечив спробу незаконного перетину кордону. ОСОБА_2 ОСОБА_3 допомагав своєму земляку похилого віку, який мав намір відшукати пішохідний пункт перетину кордону з метою звернення до польських прикордонників про надання йому притулку, що не може розцінюватись незаконним перетином кордону. Інших доказів, які б спростовували пояснення, у справі немає. Судом не було взято до уваги той факт, що 15 липня 2018 року під час перебування в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби «Смільниця» Мостиського прикордонного загону ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до представників Держприкордонслужби із заявою про отримання захисту на території України. Дану заяву направлено на адресу ГУ ДМС України у Львівській області. Вказаний факт підтверджується рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.07.2018 у справі №448/1022/18.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 16 липня 2018 року серії ЗхРУ №114200 (а.с.4);

протоколом про адміністративне затримання від 14 липня 2018 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 (Nabi Ahmed Abdalla) (а.с.3);

поясненнями ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 14.07.2018 про те, що він хотів потрапити до ОСОБА_6 з другом, тому що його друг в Німеччині і чекає його. Він дійсно хотів до свого друга в Німеччину. В Києві він зустрів двох друзів і вони пішли разом. В ОСОБА_5 в нього з деким проблеми. В ОСОБА_5 він думав, що потрапити до Європи для нього буде легко, тому що він молодий (а.с.6);

рапортом т.в.о.начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» ОСОБА_8 від 14.07.2018 про те, що 14 липня 2018 року о 07.30 год п/н «ППДІПС» від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» на відстані 300м від лінії державного кордону на напрямку 477-478 прикордонного знаку, територія Старосамбірського району Львівської області, було затримано громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з громадянином ОСОБА_7 Taxa ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином ОСОБА_10 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, які намагалися незаконно перетнути державний кордон з України в ОСОБА_6 поза пунктом пропуску, чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», тобто скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.8).

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з'ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Покликання захисника ОСОБА_4 в апеляційні скарзі на те, що суд не вказав, в чому саме полягало порушення закону і суть правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 ОСОБА_3, є безпідставними, і апеляційний суд їх до уваги не бере.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, полягає, зокрема, у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинені групою осіб.

Відповідно до ст. 9 Закон України «Про державний кордон» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

ОСОБА_12 ОСОБА_3 вчинив спробу перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску державного кордону з України до ОСОБА_6 спільно з двома іншими громадянами ОСОБА_10, тобто групою осіб, суд першої інстанції обгрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, й з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Те, що 15 липня 2018 року під час перебування в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби «Смільниця» Мостиського прикордонного загону ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до представників Держприкордонслужби із заявою про отримання захисту на території України, не свідчить про відсутність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Даний випадок не підпадає під дію ч.3 ст. 204-1 КУпАП (як це стверджує захисник ОСОБА_1В.).

Відповідно до ч.3 ст. 204 КУпАП чинність цієї статті не поширюється, зокрема, на випадки прибуття в Україну іноземців з наміром бути визнаними в Україні особами, які потребують додаткового захисту, якщо вони звернулися із заявою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 законно прибув в Україну 22 травня 2018 року, маючи визначений строк перебування - 30 діб.

Перебуваючи на території України навіть понад визначений строк, ОСОБА_2 ОСОБА_3 з 22 травня 2018 року і до 14 липня 2018 року (моменту затримання його при спробі незаконного перетину кордону з України до ОСОБА_6) не звертався із заявою про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Наведене свідчить, що на момент прибуття в Україну у ОСОБА_2 ОСОБА_3 був відсутній намір бути визнаним в Україні особою, яка потребує додаткового захисту, а отже положення ч.3 ст. 204-1 КУпАП застосовані бути не можуть.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. накладене на правопорушника відповідно до санкції ч.2 ст. 204-1 КУпАП і з дотриманням загальних правил накладення стягнення, передбачених ст. 33 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику ОСОБА_4 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 ОСОБА_3 (Nabi Ahmed Abdallа) за ч.2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Калиняк