Номер провадження: 33/785/1613/18
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Ковязіної А.Д., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката ОСОБА_3, представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, розглянувши в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м.Одеси Борщова І.О. від 11.09.2018 року,

встановив

Зазначеною постановою судді, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. з конфіскацією собаки породи «Німецька овчарка» кличка «Джена», якій біля 7 років.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він допустив порушення правил тримання собаки, що виразилося у наступному. На території свого приватного будинку він не забезпечив належне утримання собаки породи «Німецька вівчарка», кличка «Джена», 7 років, яка 21.08.2018 року біля 19:00 години залишилася без догляду господаря, зірвалася з повадка і вибігла без повадка і намордника на територію санаторію «Одеський», розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Рибача балка, буд.3, де загризла собаку породи «Шпіц» та вкусила за ногу володаря цієї собаки потерпілого ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що не погоджується із постановою суду, посилаючись при цьому на те, що потерпілий не надав висновку судово-медичної експертизи нанесений йому травм, не звернувся за медичною допомогою у день нанесення йому пошкоджень, а тому вважає надану потерпілим довідку неналежним доказом по справі. ОСОБА_2 вважає рішення про конфіскацію собаки жорстким та таким, що порушує Європейську конвенцію про захист прав тварин.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_2 просить судді Київського районного суду м.Одеси Борщова І.О. від 11.09.2018 року скасувати.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавшиОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненому правопорушенні необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного в ч.2 ст.154 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, порушила встановлені правила тримання собак і що саме ці дії спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 не заперечував того, що належна йому собака знаходилась на подвір'ї належного йому будинку та зазначав, що він не знає, яким чином вона могла збігти з подвір'я. Також зазначив, що його дружина наступного дня зверталась до потерпілого ОСОБА_4 з метою улагодження виниклого конфлікту. Вважає, що матеріали адміністративної справи не містять доказів отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень саме від його собаки.

Представник апелянта - адвокат ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, а також його пояснення в апеляційному суді та просив постанову районного суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Однак, апеляційний суд вважає, що матеріалами адміністративної справи доведено вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №169715, згідно з яким 21.08.2018 року біля 19:00 години, на території санаторію «Одеський», розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Рибача балка, буд.3, собака породи «німецька вівчарка», яка належіть ОСОБА_2, знаходячись без намордника та повадка, залишилася без догляду господаря та покусала ОСОБА_4 та його собаку, чим спричинила шкоду здоров'ю ОСОБА_4 та спричинило збиток його майну (а.с. 1).

Обставини скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються заявою ОСОБА_4 в Київський ВП в м. Одесі та його поясненнями від 21.08.2018 року (а.с.4-5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с 7-9).

Наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень підтверджується копією довідки КУ «Міська клінічна лікарня №11» на ім'я ОСОБА_4, згідно якої поставлений діагноз «укушена рана правої стопи» (а.с.11) та наданою до суду апеляційної інстанції копією супровідного листа виклику бригади невідкладної медичної допомоги, згідно якого 21.08.2018 року о 19 год. 54 хв. ОСОБА_4 було надано медичну допомогу.

Факт загибелі належної ОСОБА_4 собаки підтверджується наданою до суду апеляційної інстанції довідкою ветеринарної клініки «Екосвіт» , згідно якої 21.08.2018 року об 19 год.20 хв. ОСОБА_4 звернувся до зазначеної клініки з собакою породи «Шпіц» та на момент звернення в клініку у собаки був відсутній пульс, серцебиття та дихання, на тала численні кусанні рани. Була констатована смерть собаки.

Належність ОСОБА_2 собаки породи «Німецька вівчарка» підтверджується документами (а.с.23).

Крім того суд враховує те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 визнав провину у скоєному правопорушенні, та пояснив, що собака була з ошийником але без намордника. Собака знайшла лаз та збігла з території приватного будинку. Він не мав можливості таке передбачити. Сам він свідком вчиненого не був, але знає про наслідки зі слів сусідів та свідків. Він прибув на місце події тоді, коли його собака була прив'язана до дерева за ошийник. Він намагався знайти спільну мову з потерпілим, але у нього нічого не вийшло.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заперечував проти визнання своєї провини в суді першої інстанції, однак не надав жодних доказів на підтвердження цього. Крім того, факт визнання ОСОБА_2 провини підтвердив представник ОСОБА_4 та це підтверджується змістом оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищенаведене, заперечення ОСОБА_2 щодо визнання своєї провини під час розгляду справи в суді першої інстанції розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, ОСОБА_2 та його представник в суді апеляційної інстанції не навів жодних пояснень стосовно твердження про те, що рішення про конфіскацію собаки є таким, що порушує Європейську конвенцію про захист прав тварин.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 154 КУпАП, оскільки він порушив встановлені правила тримання собак і саме ці дії спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей та загибелі собаки потерпілого

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, а тому його слід визнати, що висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП є законним та обґрунтованим доказами адміністративної справи та добутими в судовому засіданні.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та конфіскації собаки, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв'язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та конфіскації тварини, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. з конфіскацією собаки породи «Німецька овчарка» кличка «Джена», якій біля 7 років - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Ю.І.Кравець