Справа № 485/1165/18 26.09.2018 26.09.2018 26.09.2018
Номер провадження: 33/784/422/18
Судова справа № 485/1165/18 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 33/784/422/18 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Царюк Л.М., при секретарі судового засідання Цуркан І.І.,

за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

її захисника ОСОБА_4,

потерпілої ОСОБА_5,

її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження радгосп «Леніна» Анапського району Краснодарського краю, громадянки України, пенсіонерки, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року ОСОБА_3 (дівоче прізвище Новицька) Т.П. визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Суд першої інстанції встановив, що 30 червня 2018 року о 13.00 год. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Москвич» моделі «412» реєстраційний № НОМЕР_1, рухаючись по вул. Некрасова, 21 в м. Херсоні при виборі в установлених межах безпечного бокового інтервалу та безпечної дистанції, здійснила наїзд на автомобіль НОМЕР_2, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Такі дії водія ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважає постанову суду першої інстанції такою, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, у звязку з чим просив скасувати постанову та ухвалити нове судове рішення, яким провадження по адміністративній справі закрити з підстав відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

При цьому посилався на те, що ДТП сталося з вини ОСОБА_5, яка рухалася заднім ходом та вдарила автомобіль ОСОБА_3, що було підтверджено свідченнями свідків, які суд не прийняв до уваги.

Крім того при складенні схеми ДТП допущені невірні заміри, оскільки таким чином ширина автомобіля «Москвич» значно менше, чим зазначено на схемі. Не зазначено ширину тротуарів та координат місця зіткнення відносно сталих орієнтирів.

Також захисник наголошує, що пошкодження задніх правих дверей автомобіля підтверджують, що удар в двері автомобіля відбувся не по ходу руху автомобіля перед перешкодою спереду, а навпаки перешкодою ззаду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши надані докази, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції цих вимог в повній мірі не дотримався.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги на цю постанову, повторно дослідивши докази у справі та проаналізувавши зміст постанови суд апеляційної інстанції вважає, що висновки районного суду щодо обставин ДТП за участі ОСОБА_3 є невірними та такими, що протирічать доказам на їх підтвердження.

Відповідно до п. 1.1. Загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (з відповідними змінами), ці правила відповідно до закону «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Виконання учасниками дорожнього руху приписів зазначених Правил дорожнього руху є запорукою безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту.

За порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП.

Як вбачається зі змісту постанови суду першої інстанції, висновки судді про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП ґрунтуються на змісті протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції, на поясненнях ОСОБА_3, які написані тим же працівником поліції, на поясненнях свідка ОСОБА_7, та на даних схеми ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі , які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 цієї статті визначає, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Перевіривши досліджені судом першої інстанції докази, апеляційний суд вважає, що висновки суду є однобічними та не в повній мірі ґрунтуються на вищезазначених доказах. Більш того, районний суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, пославшись лише на те, що ці свідки є особами зацікавленими у результатах розгляду справи.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), складеного посадовою особою уповноваженого підрозділу Національної поліції України, вбачається, що особа, яка склала протокол, ставить ОСОБА_3 у провину порушення п. 12.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху ( далі ПДР). Зміст п. 12.1 ПДР наголошує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Між тим, ні зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ні зі змісту постанови суду першої інстанції не вбачається які саме дії в порушення п. 12.1 ПДР вчинила ОСОБА_3 Яким чином, обрана цим водієм швидкість руху, дорожня обстановка, стан її транспортного засобу або який вантаж, перевозився нею, що призвели до ДТП. Жодного доказу на підтвердження таких порушень у постанові не наведено.

З матеріалів справи вбачається, що жодної дії з переліку вищезазначених вимог п. 12.1 ПДР ОСОБА_3 не вчиняла. Порушення цього пункту правил дорожнього руху як працівником поліції, який склав протокол, так і судом першої інстанції поставлено у провину ОСОБА_3 не обґрунтовано і безпідставно.

Пункт 13.1 Правил дорожнього руху України наголошує, що водій, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зі змісту протоколу (а.с.1) вбачається, що особою, яка складала протокол, обидві дії і ставились у провину ОСОБА_3 Між тим, пошкодження на її автомобілі (а.с.2 об.) свідчать лише про можливе недотримання безпечного інтервалу, оскільки відповідно до положень п. 1.10 ПДР, безпечна дистанція - це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві, який рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Таким чином, усі вищезазначені недоліки протоколу свідчать про те, що його складала недостатньо кваліфікована посадова особа поліції, а тому дані зазначені у цьому протоколі, є неналежним доказом. Такі висновки підтверджує і той факт, що безпосередні очевидці ДТП свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9, взагалі, не були зазначені як свідки по справі та не опитані.

ОСОБА_3 у суді не визнала себе винною у ДТП і стверджує, що саме ОСОБА_5 є винною у зіткненні автомобілів, оскільки рухалась заднім ходом.

Свідок ОСОБА_7 надав суду занадто загальну інформацію про дане ДТП. Суд першої інстанції не зясував яким чином цей свідок був відшуканий стороною потерпілої та чи підтверджуються його покази з обєктивними даними матеріалів справи.

Зі схеми ДТП (а.с.2) вбачається, що місцем зіткнення на автомобілі «Москвич-412», яким керувала ОСОБА_3, є задні праві двері. Однак двері цього автомобіля не є виступаючими частинами за межі габаритів. У разі недотримання бокової дистанції, контактування з автомобілем «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_5, повинно було б статися починаючи з переднього правого крила. Розташування транспортних засобів на проїзній частині та зазначені на схемі ДТП заміри свідчать про те, що автомобіль «Москвич» рухався прямо і не змінював напрямку свого руху. Не містять таких даних і інші матеріали справи. Таким чином, висновки особи, яка складала протокол, та суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_3 скоїла наїзд на автомобіль «Фольксваген» не ґрунтуються на доказах, які містяться у матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в наданих матеріалах справи та зазначених у постанові суду першої інстанції доказів недостатньо для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_3 у ДТП, яке сталося за її участю 30 червня 2018 року у м. Херсоні. Будь-яких нових доказів по справі сторонами не надано.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді Казанківського районного суду Миколаївської області про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не є вмотивованою, висновки, зазначені у ній, не ґрунтуються на матеріалах справи, у звязку з чим ця постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати.

Провадження в цій справі стосовно ОСОБА_3 закрити за відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_2