Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 281/788/18
ПОСТАНОВА

іменем України

03 грудня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

за участю прокурора Ігнатенко А.П.,

розглядаючи матеріали, які надійшли з управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, працюючого суддею Лугинського районного суду Житомирської області, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого по АДРЕСА_1,

за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Співробітниками управління захисту економіки в Житомирській області ДЗЕ НП України складено протокол про адміністративне правопорушення № 239 від 11.10.2018 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.2016 року по даний час обіймаючи посаду судді Лугинського районного суду Житомирської області, будучи відповідно до п."г" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ст.52 ч.2 Закону України "Про запобігання корупції" не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у десятиденний строк з моменту придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зокрема про придбання 13.10.2016 року на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу, а саме: автомобіля марки "JAC J 5" 2014 року випуску, загальною вартістю 288900,00 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винуватість в інкримінованому йому правопорушенні , передбаченому за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав та пояснив, що 15 жовтня 2016 року, тобто через день він подав електронну декларацію, в якій повідомив про придбання ним автомобіля 13 жовтня 2016 року. Крім того зазначив, що досудова перевірка по даній справі проводилась неналежним органом, оскільки згідно чинного законодавства України після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені функції мають здійснювати виключно працівники НАЗК.Вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення щодо неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про зміни у його майновому стані, а тому просив закрити провадження у справі на підставі ст.247 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_1 пояснив, що у нього умислу на приховування даної інформації не було, оскільки про придбання транспортного засобу 13.10.2016 року ним було повідомлено державу в особі Національного агенства з питань запобігання корупції 15.10.2016 року.

В судовому засіданні прокурор Ігнатенко А.П. пояснила, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, у зв'язку з чим просила визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлений для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в законі з кількісним показником майнового стану, оскільки законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

За приписами ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Тобто, виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції", суб'єктивна сторона даного правопорушення, завжди характеризується лише умисною формою вини.

Відповідальність за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані та характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч і повинна була і могла їх передбачити (ч.1 ст.11 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення є правопорушенням з формальним складом, оскільки вона не вимагає встановлення обставин щодо наслідків такого правопорушення, в тому числі відсутності чи наявності шкоди, завданої ним.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року працює суддею Лугинського районного суду Житомирської області. 13 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі - продажу ним придбано автомобіль марки "JAC J 5" 2014 року випуску, загальною вартістю 288900,00 гривень.

15 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав декларацію, в якій зазначив про придбання автомобіля, тобто він повідомив публічно державу в особі Національного агентства з питань запобігання корупції про зміну в його майновому стані.

Частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією" № 13 від 25.05.1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов'язані з корупцією повинні також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння. Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної та об'єктивної сторони даного правопорушення.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 №1700-VII "Про запобігання корупції", Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладені обставини та те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010, у справі "Щокін проти України", визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб'єктивної або об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол, що останній не повідомив про суттєві зміни майнового стану, які виникли у зв'язку з придбанням ним 13 жовтня 2016 року автомобіля марки "JAC J 5" 2014 року випуску, загальною вартістю 288900,00 гривень. Проте з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомив про суттєві зміни в майновому стані, подавши 15 жовтня 2016 року, тобто через день, декларацію, в якій повідомив про придбання ним автомобіля.

За нормами статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної або об'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Крім того, обґрунтованими є також твердження ОСОБА_1 про те, що в Департаменту захисту економіки Національної поліції України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст.ст.48, 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 справа №814/886/17, також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 N 1 "Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції" розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону N 1700-VII.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 р. опубліковано у газеті "Голос України" від 25.10.2014 р. № 206.

Згідно Прикінцевих положень Закону № 1700-VII, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводився в дію через 6 місяців. Однак після кількох відтермінувань система електронного декларування почала діяти з 01.09.2016 р., а відповідно, у осіб, які мали вперше подати "антикорупційну" декларацію у 2016 році, було 60 днів для складення та подання декларацій за 2015 рік за новою формою (Рішення НАЗК "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" від 10.06.2016 р. № 2, зі змінами від 18.08.16 р.).

Отже в даному випадку , ОСОБА_1, як суб'єкт даного декларування, мав подати електронну декларацію до 31.10.2016 року, що він і зробив вчасно 15.10.2016 року.

Що ж до повідомлення ОСОБА_1 про суттєву зміну в його майновому стані, то суд не вбачає в його діях правопорушення, оскільки ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що "…у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлений для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство…", адже ОСОБА_1 через день настання цих змін письмово повідомив про це НАЗК.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі пов'язаного з корупцією, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об'єктивних та суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу ст.247 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в його діяннях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв'язку з чим відповідно до п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.7, 9, 10, 172-6 ч.2, 247 п.1, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України "Про запобігання корупції", суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк