КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/907/2018 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дідівщина Фастівського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352, 40 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_3 11 серпня 2018 року о 03 год. 50 хв. в м. Києві, по пр. Голосіївському, 64, керував автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 вважає, що суддя місцевого суду неправильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтував свої висновки недопустимими доказами.

Зокрема, посилається на те, що в указані в постанові час та місці, він транспортним засобом не керував, оскільки автомобіль «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, був технічно несправний і запаркований біля тротуару, а він перебував в салоні автомобіля на сидінні водія.

Вважає протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом з тих підстав, що в ньому не викладена суть адміністративного правопорушення, не сформульовано в чому саме він обвинувачується, у керуванні з ознаками алкогольного сп'яніння чи у відмові від проходження невідомо якого огляду, а тому протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Апелянт також стверджує про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок). При цьому звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що йому пропонувався огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та в закладі охорони здоров'я, а він відмовився від проходження таких видів огляду; у справі відсутнє направлення поліцейського для проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я, яке йому взагалі не видавалося, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Зазначає, що за наявності суперечливих письмових пояснень свідків, суд не викликав і не допитав свідків у судовому засіданні.

Вказує про розгляд справи судом першої інстанції з порушенням його процесуальних справ, у його відсутність, без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, а також звертає увагу на порушення судом правил підсудності, водночас вважає необґрунтованою відмову в задоволенні клопотання про направлення справи про адміністративне правопорушення на розгляд до суду за місцем його проживання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення суддею місцевого суду вимог ст. 276 КУпАП та його процесуальних прав є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання правопорушника.

Як слідує з матеріалів справи, правопорушення було вчинено в Голосіївському районі м. Києва, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Голосіївському районному суді м. Києва і клопотання про направлення справи на розгляд до суду за місцем його проживання він не заявив.

Враховуючи, що питання про те, в який саме суд слід надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом поліції, провадження було передано на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва і розглянуто суддею цього суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що узгоджується з вимогами ст. 276 КУпАП. Зважаючи на положення ч. 2 ст. 276 КУпАП, у суду не виникає обов'язку направити справу на розгляд до іншого суду, а ОСОБА_3, який проживає в Київській області, своє клопотання про направлення справи до суду за місцем його проживання достатньо не обґрунтував та відповідних доказів на підтвердження вказаних ним обставин, до клопотання не долучив.

До того ж слід зазначити, що клопотання ОСОБА_3 особисто здав до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва 30 серпня 2018 року, отже був обізнаний про дату, час і місце судового розгляду, але, не отримавши інформації про задоволення клопотання і направлення справи на розгляд до іншого суду, на повторний виклик в судове засідання не прибув.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 отримав можливість для реалізації всіх своїх процесуальних прав та скористався нею.

Клопотання ОСОБА_3 щодо допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відхилено судом після перегляду відеоматеріалів, а стосовно допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки жодних згадок про перебування цих свідків на місці події під час зупинки автомобіля та складання відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що доказами у справі не доводиться його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже судове рішення є незаконним та необґрунтованим, не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема алкогольного сп'яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Апеляційним переглядом не встановлено істотних порушень норм процесуального права під час розгляду та прийняття суддею місцевого суду рішення в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3, а також неправильного застосування норм матеріального права.

З огляду на зміст судового рішення, суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_3, дослідив письмові докази у справі, переглянув відеоматеріали та, врахувавши досліджені докази, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_3, за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.5 ПДР доводиться даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення від 11 серпня 2018 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, протокол містить необхідну інформацію про особу правопорушника та двох свідків правопорушення; в ньому з достатньою повнотою викладено суть правопорушення та, зважаючи на характер вчинених дій, указані ознаки алкогольного сп'яніння, виявлені у водія ОСОБА_3, і його дії щодо ухилення від огляду; є вказівка на порушення п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3 були роз'яснені процесуальні права, про що свідчить його підпис у протоколі, але пояснень по суті правопорушення він не надав, щодо неправомірності дій поліцейських не заявив та про жодних свідків, які б могли підтвердити ту обставину, що він не керував транспортним засобом, не указав (а.с. 1);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 і їх зміст не суперечить фактичним обставинам правопорушення, викладеним у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водійОСОБА_3 11 серпня 2018 року о 04 год. 00 хв. відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку (а.с. 3);

- у зобов'язанні ОСОБА_3 від 11 серпня 2018 року не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, яке було надано ним поліцейському і також не містить жодних даних про неправомірність дій поліцейських (а.с. 4);

- відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що в присутності двох свідків поліцейським було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та у лікаря-нарколога в медичному закладі, проте ОСОБА_3 відмовився від запропонованих йому видів огляду.

Під час указаних подій ОСОБА_3 не заперечував того, що керував транспортним засобом; поруч з ним знаходились два свідки та поліцейський і не було інших осіб, на яких він посилається в апеляційній скарзі; жодних зауважень, які б могли постановити під сумнів законність вимог поліцейських, він не зробив, хоча не був позбавлений такої можливості (а.с. 5).

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що суддя місцевого суду обґрунтував свої висновки неналежними або недопустимими доказами, а доводи ОСОБА_3 про те, що він в даному випадку не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, бо не керував транспортним засобом, а також про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та підзаконних актів, суперечать фактичним обставинам провадження, отже є безпідставними.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції Порядку, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд, є надуманим, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_3 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП проводиться в присутності поліцейського.

Таким чином, висновки судді місцевого суду в постанові від 26 вересня 2018 року про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, отже відсутні законні підстави для скасування судового рішення і закриття провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33, 38 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду від 26 вересня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко