Справа № 428/4423/18
Провадження №3/428/1030/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Лисенко Л.Ю., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли з ОСОБА_3 в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕН 349828, ІПН не зазначено, працює: ПП, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №697071 від 20.04.2018, в період з липня 2015 по 10.04.2018 за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова 11, систематично здійснювала господарську діяльність щодо тимчасового розміщення людей (готельні послуги, готель «Дежавю») та неодноразово отримувала винагороду 400 грн. за добу за номер, чим порушила ст.19 ЗУ «Про туризм».

ОСОБА_1 в судовому засіданні провину не визнала, надала пояснення аналогічні тим, що містяться в письмових поясненнях, вважала, що в її діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, просила закрити провадження по справі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_1 вважав, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з істотним порушенням вимог ст.256 КУпАП, вважав, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, просив закрити провадження по справі на підставі ст.247 КУпАП.

Вислухавши ОСОБА_1, її представника, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

В підтвердження обставин адміністративного правопорушення суду було надано протокол про адміністративне правопорушення серії АА №697071 року, рапорт, з якого слідує, що при виконання окремого доручення було виявлено порушення вимог ст.19 ЗУ «Про туризм», та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП; договір позички від 01.07.2015, відповідно до якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 строком до 01.07.2018 готель «ДежаВю» розташований у м.Сєвєродонецьку, по вул.Новікова, 11; протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 19.04.2018 в рамках досудового розслідування ЄРДР № 0000242 від 24.01.2017, доручення від 13.04.2018 про проведення слідчих дій у порядку ст.40 КПК України; свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 від 03.04.2006; витяг з ЄДРЮОФОП, з якого слідує, що відкрито вид діяльності: 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення, що також підтверджується, наданим витягом з реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи наявні пом'якшуючі чи обтяжуючі обставини, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації чи трудовому колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 9 КУпАП передбачає, що адміністративним порушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП протиправним визнається провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

З аналізу наведеної статті вбачається, що обєктивна сторона даного правопорушення полягає у здійсненні господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Відповідно до ч.5 ст.19 ЗУ «Про туризм» забороняється надавати послуги з розміщення без наявності свідоцтва про встановлення відповідної категорії.

Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» № 3392-VI від 19.05.2011 року встановлений вичерпний перелік документів дозвільного характеру, необхідний для здійснення господарської діяльності. У відповідності до ст.1 вказаного Закону забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.

Документи дозвільного характеру, необхідність видачі яких встановлюється міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, що не внесені до затвердженого цим Законом Переліку, видаються відповідно до міжнародних договорів.

Видача документів дозвільного характеру у сферах державного експортного контролю, державного регулювання ринків фінансових послуг, охорони державної таємниці (провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею), захисту економічної конкуренції та використання ядерної енергії здійснюється згідно із законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону.

Зміни до Переліку вносяться одночасно (разом) з внесенням змін до законів України, що регулюють відносини у цій сфері.

Необхідність одержання документів дозвільного характеру, встановлена законами, виникає виключно після внесення таких документів до Переліку, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Наявність свідоцтва про встановлення відповідної категорії передбачене ЗУ «Про туризм», Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» не передбачено, зміни внесено не було, а отже, на підставі ст.1 ЗУ «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», забороняється вимагати отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, тому дії ОСОБА_1 не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Крім того, абз. 10 ч. 1 Закону України «Про туризм» встановлено визначення терміну готель - підприємство будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, що складається з шести і більше номерів та надає готельні послуги з тимчасового проживання з обов'язковим обслуговуванням. Порядок встановлення категорій готелям визначається Кабінетом Міністрів України

Частиною 1 ст. 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, висновки щодо порушення ОСОБА_1 ст.19 ЗУ «Про туризм» є необґрунтованими, оскільки вона здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець а тому вимоги ст.19 закону на неї не розповсюджуються.

Також до протоколу не додано жодних доказів в підтвердження здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності саме з липня 2015 року, неодноразове отримання винагороди у розмірі 400 грн. за добу за номер, не додано належних доказів в підтвердження неотримання ОСОБА_1 або закладом, яке перебуває в позичці, свідоцтва про встановлення відповідної категорії, оскільки обвинувачення ґрунтується лише на свідченнях самої ОСОБА_1 в рамках досудового розслідування іншого кримінального провадження, взагалі необґрунтоване доручення слідчого Сєвєродонецького ВП ГУНП працівникам ОСОБА_3 у порядку ст.40 КПК України, датоване 13.04.2018 з вимогою проведення перевірки наявності правовстановлюючих документів та отримання копій за фактом, що мав місце 23.01.2017, тобто більш ніж за рік до направлення працівників ОСОБА_3.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип "поза розумним сумнівом", сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на наведене, суд вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження поза розумними сумнівами факту, що ОСОБА_1 скоїла правопорушення передбачене ст.164 КУпАП.

У відповідності з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.252, 280, 283, п.3 ст.284, п.1 ст.247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП закрити в звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник