П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2018 Справа №607/21676/18

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Пастернак О.В.

з участю

прокурора Шергея А.В.

особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1,

захисника - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли від Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, місце фактичного проживання - с.Воля Теребовлянського району Тернопільської області, останнє місце реєстрації вул.В. Великого,3/62 м.Тернопіль, не працює, одружений, на утриманні є малолітня дитина

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18 травня 2016 року за №138 о/с, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектора кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 12 червня 2016 року.

Згідно наказу Голови Національної поліції України від 08 грудня 2017 року за №1265, Управління патрульної поліції в м.Тернополі змінено на Управління патрульної поліції в Тернопільській області.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11 липня 2018 року за №666 о/с, ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 23 липня 2018 року відповідно до вимог п. 7 (за власним бажання) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції».

ОСОБА_1 будучи особою, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, зобовязаний був не пізніше дня припинення такої діяльності, а саме 23 липня 2018 року, подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

ОСОБА_1 подав вказану декларацію 27 липня 2018 року.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. ОСОБА_3 пояснив, що протокол складений з порушенням вимог Закону, а особи свідків, які зазначені у протоколі, не встановлювались. Він не відмовлявся підписувати та отримувати протоколу, лише просив надати правову допомогу. Крім того, декларацію подав з пропуском строку, з поважних причини, оскільки 23 липня 2018 року намагався подати декларацію, однак система його не впускала, на підтвердження чого надав документи. Також вказує на те, що у його діях відсутній умисел, що є субєктивною стороною адміністративного правопорушення та виключає склад проступку.

Захисник ОСОБА_2 суду пояснив, що у діях ОСОБА_1 відсутня субєктивна сторона правопорушення, оскільки будь-якого умислу щодо неподання декларації чи приховування майна не мав. До дня звільнення 21 липня 2018 року виготовив новий електронний ключ та 23 липня 2018 року намагався подати таку декларацію. Однак, з поважних причин, не виконав даного обовязку. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі.

Крім того, вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складених з порушення вимог Закону, а тому підлягає направленню на доопрацювання .

Прокурор Шергей А.В. протокол підтримав та пояснив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повністю доведена наявними у справі доказами. Вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до відповідальності, визнавши його винним у вчиненні інкримінованого йому корупційного правопорушення та накласти на нього мінімальне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18 травня 2016 року за №138 о/с, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектора кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 12 червня 2016 року.

Згідно наказу Голови Національної поліції України від 08 грудня 2017 року за №1265, Управління патрульної поліції в м.Тернополі змінено на Управління патрульної поліції в Тернопільській області.

06 липня 2018 року ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 23 липня 2018 року. При цьому, у цій же заяві вказав, що попереджений про відповідальність за неподання декларації про майно…. за період неохоплений раніше поданими деклараціями шляхом заповнення форми на офіційному веб-сайті НАЗК.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11 липня 2018 року за №666 о/с, ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 23 липня 2018 року відповідно до вимог п. 7 ( за власним бажання) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції».

З розписки написаної власноручно ОСОБА_1 від 23.07.2018 року встановлено, що 23 липня 2018 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, витяг з наказу, військовий квиток та повідомлений про вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 подав декларацію при звільненні за період не охоплений раніше поданими деклараціями 27 липня 2018 року, що визнається ОСОБА_1 та підтверджується витягом (скріншот) з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій .

Моніторинг вказаної е-декларації засвідчив, що у ній подані дані за період з 01 січня 2018 року по 23 липня 2018 року.

Про обовязок подати вказану Декларацію при звільненні не пізніше дня такого звільнення ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, що підтверджується його рапортом на звільнення від 06.07.2018 року, памяткою- застереженням працівника органів внутрішніх справ від 14.06.2012 року, Рекомендаціями для поліцейських про дотримання окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції», з якими ОСОБА_1 був ознайомлений від розписку 19.03.2018 року, Рекомендаціями для поліцейських про дотримання окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби, з якими ОСОБА_1 був особисто повідомлений та визнається останнім в судовому засіданні.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення ОСОБА_1, зазхисника, думку прокурора щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, дослідивши в сукупності наявні у справі докази та кожен зокрема, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об'єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У примітці даної статті зазначено, що субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог п. 13 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єкти декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з вимогами п.п. «3» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі поліцейські.

В силу вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до вимог підпункту 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК №3 від 10.06.2016 року, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089 (далі Порядок), декларація субєкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Декларація субєкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

Крім цього, датою припинення виконання субєктом декларування функцій держави або місцевого самоврядування є дата подання ним декларації, передбаченої підпунктом 2 пункту 5 Розділу, що зазначено у абзаці другому п.11 Порядку.

Відповідно до вимог п.2 Порядку перевірки факту подання суб'єктом декларування декларації відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням НАЗК 06 вересня 2016 року №19, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 листопада 2016 року №1479/29609, припиненням діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб'єкта декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 06 липня 2018 року подав рапорт про звільнення його із служби в поліції за власним бажанням з 23 липня 2016 року. Наказом від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням з 23 липня 2018 року, про що останньому було достовірно відомо. Цього ж дня 23 липня 2018 року ОСОБА_1 видано витяг з наказу, трудову книжку та повідомлено про вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується матеріалами справи та визнається ОСОБА_1

Разом з тим, декларацію особи, яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями подав несвоєчасно лише 27 липня 2018 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення 06 липня 2018 року, наказ про звільнення ОСОБА_1 винесено 11.07.2018 року, а звільнення відбулось з 23 липня 2018 року. Відтак, у ОСОБА_1 було достатньо часу, сформувати чернетку Декларації, зібрати документа та вчасно подати декларацію.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що у нього був закритий доступ до особистого кабінету як безпідставними та необґрунтовані, оскільки будь-яких доказів на підтвердження власних твердження ОСОБА_1 суду не надав. З наданих ОСОБА_1 документів встановлено, що останній виготовив електронний ключ 21 липня 2018 року, 23 липня 2018 року о 16 год. 25 хв. надіслав запит на зміну ЕЦП, на що йому рекомендовано звернутись до служби технічної підтримки.

Будь-яких інших доказів про те, що він вживав заходів щодо вчасного подання декларації та усунення технічних помилок у період з 23 липня по 27 липня 2018 року ОСОБА_1 суду не надав.

Відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що він отримав доступ до особистого кабінету лише 27 липня 2018 року не знайшли свого підтвердження.

Адміністративна відповідальність, відповідно до положень ст. 172-6 КУпАП, настає в разі порушення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винну у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав. Разом з тим, будь яких доказів на підтвердження поважності причин несвоєчасного подання декларації особи, яка припинила діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування суду не навів та не надав.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника сектору кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями несвоєчасно 27 липня 2018 року, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повязаного із корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повністю підтверджується доказами, дослідженими та оглянутими у судовому засіданні, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення за № 0900190 від 23.10.2018 року ( а.с. 1-9);

-витягом із наказу за №138 о/с від 18.05.2016 року ( а.с. 20);

-витягом із наказу за №1265 від 08.12.2017 року ( а.с. 21);

-рапортом ОСОБА_1 на звільнення за власним бажанням від 06.07.2018 року ( а.с. 29);

-Наказом за № 666 о/с від 11.07.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з 23 липня 2018 року ( а.с. 30);

-Розпискою ОСОБА_1 від 23.08.2018 року про те, що останній отримав трудову книжку в день звільнення, витяг з наказу, обхідний лист, при цьому, зазначив, що йому розяснено вимог п. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо подання декларації ( а.с. 31);

-Посадовою Інструкцією начальники сектору кадрового забезпечення УПП в Тернопільській області ДПП від 13.12.2017 року ( а.с. 22-24);

-Присягою на вірність Українському народові ОСОБА_1 від 07.11.2015 року ( а.с 25);

-Памяткою- застереженням працівника органів внутрішніх справ про спеціальні обмеження, передбачені законодавством України, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 14.06.2012 року ( а.с. 26);

-Рекомендаціями для поліцейських, які є субєктами декларування про дотримання окремих обмежень ЗУ «Про запобігання корупції» при прийнятті на роботу, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 19.03.2018 року ( а.с. 27);

-Рекомендаціями для поліцейських, які є субєктами декларування про дотримання окремих обмежень ЗУ «Про запобігання корупції» при звільненні з роботи, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений ( а.с. 28);

- витягом (скріншот) з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (https://public.nazk.gov.ua), з якого вбачається, що декларація (перед звільнення) подана 27 липня 2018 року (а.с. 10).

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 та захисника про те, що при оформленні протоколу працівником відповідного органу допущено ряд порушень, у тому числі не вірно вказано його місце реєстрації та проживання, не вказано місця вчинення правопорушення, не встановлено особи свідків вказаних у протоколі , оскільки вказані неточності усуненні судом під час вирішення даної справи та не впливають на вирішення справи по суті.

Більше того, свідки вказані у протоколі ОСОБА_3, ОСОБА_4 зявились в судове засідання та підтвердили факт їх присутності під час оформлення протоколу, присутність ОСОБА_5 та відмову останнього від надання пояснень, отримання протоколу та його підпису.

Доводи ОСОБА_5 про те, що під час оформлення протоколу було порушено його право на правовому допомогу є безпідставними, оскільки згідно вимог діючого законодавства таке право особи передбачено під час розгляду даної справи у суді, що і було забезпечено судом. Протокол про адміністративне правопорушення, в силу вимог ст. 251 КУпАП, є одним із доказів, який оцінюється судом на рівні з іншими.

Таким чином, суд, виходячи із доводів ОСОБА_1 та захисника, не вбачає підстав для направлення справи на доопрацювання, а тому у задоволенні даного клопотання слід відмовити.

Щодо посилань ОСОБА_1 та його захисника на відсутність у його діях умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу.

Поняття прямого та не прямого умислу розкрито у Кримінальному кодексі України, статтею 24 якого визначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку, воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільно небезпечний характер невчасного подання декларації особи, що припиняє діяльність, як і свій обовязок подати таку декларацію не пізніше 23 липня 2018року, передбачав суспільно небезпечні наслідки такого неподання, хоча і не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Таким чином, в дія ОСОБА_1 є непрямий умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що складає субєктивну сторону даного проступку.

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, яка подається не пізніше дня такого припинення, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин, те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, а тому вважає за можливе накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 172-6, 280, 283, 284, 287 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (пятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот пятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської

Суддя