Справа № 462/2472/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/783/724/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області Галин В.П., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Стягнуто із ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 352 /триста п'ятдесят дві/ гривні 40 копійок.

На цю постанову ОСОБА_3 13 червня 2018 року подав апеляційну скаргу з пропуском десятиденного строку встановленого законом на апеляційне оскарження постанови суду.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримав засобами поштового зв'язку лише 31 травня 2018 року, а строк на апеляційне оскарження, на його думку, «починає відраховуватись з дати вручення постанови», відтак був пропущений з об'єктивних підстав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вимоги апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вважаю, що необхідно відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження і повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови, подається одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої постанови.

Таким чином, законодавець пов'язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику копії цієї постанови.

Оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції 17 травня 2018 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав 13 червня 2018 року. Тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

З матеріалів судової справи, а саме із повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №2299 вбачається, що ОСОБА_3 був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.11).

Також, з оскаржуваної постанови вбачається, що апелянт був присутній у судовому засіданні, яке відбулося 17 травня 2018 року, відтак був достовірно обізнаний про розгляд справи (а.с.12).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі одним з основоположних аспектів верховенства права принцип правової визначеності, зокрема дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, від 29 січня 2016 року).

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Таким чином, ті мотиви, що ОСОБА_3 наводить у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження є безпідставними і голослівними, і не є поважною причиною пропуску цього строку.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України - відмовити.

Апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області Галин В.П.