Справа №635/3907/18
Провадження №3/635/1292/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Управління Укртрансбезпеки у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м.Березань, Київської області, громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: Київська область, м.Березань, вул.Григорія Сковороди, 3,

за ст.164 ч.1 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2018 року приблизно о 06 годині 56 хвилин ОСОБА_1 на 471 кілометрі автомагістралі Київ-Харків-Довжанський надавав послуги з перевезення вантажу, згідно товарно-транспортної накладної №АБ-00010344 від 04 червня 2018 року, автомобілем "MAN 18.430", державний номерний знак НОМЕР_1, без державної реєстрації, як суб'єкта господарювання на проведення господарської діяльності, чим порушив вимоги ст.ст.19, 58 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав і пояснив, що винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України не визнає, оскільки в його діях не має складу зазначеного адміністративного правопорушення. Крім того, зазначив, що раніше до адміністративної відповідальності не притягався, здійснити послугу по перевезенню вантажу його попросив друг та від його дій значних суспільно-небезпечних наслідків не настало.

Заслухавши правопорушника, перевіривши матеріали справи, вважаю, що матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, підлягає закриттю, у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

Відповідно до положень ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст.7 КпАП України, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КпАП України передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб'єктом правопорушення, всіх обовязкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КпАП України адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КпАП України передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Диспозиція ч.1 ст.164 КпАП України передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом вимог здійснення діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Об'єктивна сторона цього правопорушення характеризується дією і виражається в: здійсненні господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності; здійсненні господарської діяльності без одержання ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню у відповідності з законом; здійсненні господарської діяльності без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Об'єктивна сторона заняття господарською діяльністю, без спеціального дозволу (ліцензії), отримання якого передбачено законом, полягає в здійсненні як фізичними, так і юридичними особами видів діяльності, для заняття якими необхідно отримання дозволу, що видається органом виконавчої влади, визначеним Кабінетом Міністрів України, або спеціально уповноваженим органом місцевого самоврядування, для ліцензування певних видів господарської діяльності.

Відповідно до засад діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах (ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до вимог ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Статтею 47 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені особливості внутрішніх перевезень вантажів та правила їх надання. Так, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов'язаних з цими перевезеннями.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені чіткі вимоги до документів на підставі яких виконуються вантажні переведення.

Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший, визначений законодавством, документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, визначені права, обов'язки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила). Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись суб'єктом господарювання.

Стаття 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» містить вичерпний перелік видів господарської діяльності, які потребують отримання ліцензії. Даний Закон не передбачає отримання ліцензії для здійснення внутрішніх перевезень вантажу, а лише передбачає ліцензування для перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 надав інспектору Управління Укртраснбезпеки документи, зазначені в ст.48 «Про автомобільний транспорт», а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну №АБ-00010344 від 04 червня 2018 року.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Харківській області помилково було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.19, 58 Господарського Кодексу України.

Статтею 19 Господарського кодексу України передбачено державний контроль та нагляд за господарською діяльністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст.19 ГК України держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах:

- збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності;

- фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб'єктами господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни;

- цін і ціноутворення - з питань додержання суб'єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги;

- монополізму та конкуренції - з питань додержання антимонопольно-конкурентного законодавства;

- земельних відносин - за використанням і охороною земель; водних відносин і лісового господарства - за використанням та охороною вод і лісів, відтворенням водних ресурсів і лісів;

- виробництва і праці - за безпекою виробництва і праці, додержанням законодавства про працю; за пожежною, екологічною, санітарно-гігієнічною безпекою; за дотриманням норм і правил, якими встановлено обов'язкові вимоги щодо умов здійснення господарської діяльності;

- споживання - за якістю і безпечністю продукції та послуг;

- зовнішньоекономічної діяльності - з питань технологічної, економічної, екологічної та соціальної безпеки.

Стаття 58 ГК України розкриває загальні положення про державну реєстрацію суб'єкта господарювання.

Стаття 1 ГК України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Управління Укртрансбезпеки у Харківській області не суб'єктом господарювання або учасником відносин у сфері господарювання.

Його статус визначений п.1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, відповідно до якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до вимог п.4 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є:

1) реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

3) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного, морського та річкового транспорту.

Зазначення інспектором в протоколі про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.19, 58 ГК України є безпідставним та жодним чином не стосується правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

При здійснені своїх повноважень інспектор Управління Укртрансбезпеки мав керуватися Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України №254 від 24.04.2013 року, зокрема, п.1.2 розділу І де зазначено, що уповноважені посадові особи складають протоколи про адміністративне правопорушення у випадках порушень законодавства з питань безпеки на наземному транспорті, передбачених ч.ч.1, 2, 4, 5, 7 ст.133-1, ст.ст.133-2, 136, 141, 124, та ст.164 КпАП України - у частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов'язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, та виключно Законом України «Про автомобільний транспорт».

Враховуючи вищевикладене, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, не зазначено яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, кому він надавав послуги з перевезення вантажу.

Крім того, відсутня інформація про самостійність, регулярність та тривалість діяльності ОСОБА_1, отримання ним від такої діяльності прибутку.

Також відсутні будь-які пояснення понятих та очевидців з приводу здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КпАП України, не містить переконливих доказів на підтвердження обставин, викладених в ньому, вважаю за необхідне справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КпАП України, закрити, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247 п.1, 283, 284, 287 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.164 ч.1 КпАП України закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів зі дня її проголошення.

Суддя Н.Л.Панас