пр. № 3/759/5321/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду міста Києва Косик Л.Г., розглянувши адміністративний матеріал, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого на посаді директора ТОВ "АЙ ТІ-ЛІНКС",

про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Згідно Протоколу № 356/26-15-14-01-03 від 30.07.2018 року, за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "АЙ ТІ-ЛІНКС" встановлено, що громадянин ОСОБА_1 - директор ТОВ " АЙ ТІ-ЛІНКС ", вчинив правопорушення щодо порядку ведення податкового обліку, а саме: занижено податок на прибуток всього у сумі 272 268 грн., втому числі за 2015 рік в сумі 82 563 грн., за 2017 рік в сумі 189 706 грн. та заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 226 244 грн., в тому числі по періодах: серпень 2015 року на суму 50 590 грн., червень 2017 року на суму 31 410 грн., липень 2017 року на суму 85 665 грн. серпень 2017 року на суму 58 579 грн.

В судовому засіданні, ОСОБА_1 зазначив, що вважає дії контролюючого органу неправомірними та визначена сума грошового зобов'язання суперечить законодавству України та які виходить за межі повноважень контролюючого органу, в зв'язку з чим звернувся до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до такого.

Наявний в матеріалах справи акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Крім того, відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як зазначає особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на даний час проводиться процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень винесених на підставі Акту перевірки.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, та акт перевірки не є беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 в порушенні вимог ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а тому факт доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, є необґрунтованим.

З огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, за відсутності переконливих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Крім того, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 163-1, 247, 251, 252, КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її ухвалення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Косик