КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД

Справа № 534/1228/18
Провадження № 3/534/305/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року місто Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Крикливий Віталій Вікторович, розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП,

встановив:

29 серпня 2018 до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, складений 22.06.2018 інспектором Управління держпраці у Полтавській області стосовно ОСОБА_1 в тім, що останній будучи директором ДП «Ферротранс» у період з грудня 2017 року по червень 2018 року допустив порушення вимог законодавства про працю, а саме ч.3 ст.24 КЗпП України щодо укладення трудових відносин.

Дії ОСОБА_1 інспектором управління держпраці кваліфіковано за ч.3 ст.41 КУпАП.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про причини не прибуття суду не повідомив.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя зазначає про наступне.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобовязаний, зокрема, зясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

За приписами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.3 ст.41 КупАП передбачена відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Виходячи із змісту протоколу про адміністративне правопорушення №ПЛ1187/584/АН/П/1ПТ від 22.06.2018, складеного стосовно ОСОБА_1, органом Державної служби України з питань праці керівнику ДП «Ферротранс» поставлено за провину порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України щодо укладення підприємством трудових відносин з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5І, ОСОБА_6, шляхом укладення договорів підряду за №2-П від 29.12.2017, за №3-П від 29.12.2017, за №1-П від 29.12.2017, за №4П від 29.12.2017, за №5-П від 29.12.2017 терміном з 01.01.2018 по 31.12.2018, які носять триваючи характер, з чітко визначеним обємом робіт, який вимірюється у певних фізичних величинах, тобто носять ознаки трудових та повинні бути оформлені у встановленому порядку.

В якості доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано відповідний акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ПЛ1187/584/АВ від 21.06.2018, договори підряду №1-П, №2-П, №3-П, №5-П, договір надання послу №4-П від 29.12.2017, заяви ОСОБА_7П, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про перерахування виплат на карткові рахунки, відомості про нарахування коштів за лютий -травень 2018 року.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника. Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Отже, субєкт господарювання вправі укласти з будь-якою особою цивільно-правовий договір.

Згідно із ст.204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відносно зазначених правочинів відсутні норми закону, які б встановлювали їх недійсність, доказів на підтвердження факту визнання договорів недійсними в судовому порядку, матеріали справи теж не містять.

Відповідно дост.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд наголошує, що виконавець за договором отримує оплату не за процес праці, а за результат. Його не включають до штатного розпису, він не підпорядковується правилам трудового розпорядку і не претендує на соціальні гарантії від держави (наприклад, оплату лікарняного), на які можуть розраховувати працівники за трудовим договором. Кожна зі сторін убудь-який момент може розірвати договір.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін згідно зі ст. 905 ЦКУ, а строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду відповідно до ст. 846 ЦКУ. Тобто законодавством не встановлено мінімального чи максимального терміну, на який може укладатися цивільно-правові договори.

Згідно із вимогами ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За умовами приєднаних до справи договорів, укладених між директором ДП «Ферротранс» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5І, ОСОБА_6, останній були вільні у часі та способі виконання взятих на себе зобовязань, тобто не були зобов'язані виконувати роботу з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, що свідчить про відсутність трудових взаємовідносин між сторонами даних договорів, а відповідно і відсутність обовязку директора підприємства на укладення трудових договорів із зазначеними особами.

Суддя зазначає, що у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Вивченням матеріалів справи не встановлений факт прийняття зазначених у протоколі осіб на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; поширення на них правил внутрішнього трудового розпорядку; постійний характер трудових відносин між ними та ДП «Ферротранс», а отже цивільно-правові договори, оформлені із підрядниками, не містять ознаки трудового договору та не можуть свідчити про фактичний допуск вказаний осіб до роботи без оформлення трудового договору (контракту), за що передбачена відповідальність ч.3 ст.41 КЗпП України.

Викладені обставини, дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того факту, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не забезпечив дотримання чинного законодавства про працю відповідальність.

Враховуючи, що взаємовідносини поміж ДП «Ферротранс» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5І, ОСОБА_6 мали цивільно-правовий характер, а відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема, на підставі цивільно-правового договору, суд вважає, що в діях директора ДП «Ферротранс» ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3ст.41 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.

Виходячи із змісту ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В.Крикливий