Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1824/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., з участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши адміністративні матеріали які надійшли від військової прокуратури Ужгородського гарнізону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку смт.Тересва, вул.Першотравнева, 16, Тячівського району, Закарпатської області, інспектора прикордонної служби 3-ї категорії 1-го відділення інспекторів ВПС «Дякове» за ч.2 ст.172-15 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Виноградівського районного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 19.06.2018 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 12.04.2018 року інспектор прикордонної служби 3-ї категорії 1-го відділення інспекторів ВПС «Дякове», старшина ОСОБА_1, яка виконувала обовязки у прикордонному наряді «Перевірка документів» не внесла у базу даних «Гарт-1/П» відомості щодо перетину державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Фабіяна, ІНФОРМАЦІЯ_2, закордонрий НОМЕР_1, який слідував у транспортному засобі «Мерседес», реєстраційний номер SM 16CSY. Замість цього старшина ОСОБА_1, внесла у базу даних «Гарт-1/П» двічі паспортний документ матері ОСОБА_3 Гізелли, яка слідувала з ОСОБА_3 Фабіян. Своїми діями скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1. обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердила та пояснила, що у звязку з значним пасажиро-транспорним потоком, проявила неуважність та у базу двічі внесла дані про паспортний документ ОСОБА_3 Гізелли, яка слідвала з України разом з малолітнім ОСОБА_3 Фабіян. Таке порушення допустила не навмисно, просила суворо не карати.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи: письмові пояснення, копію службового посвідчення, висновок службового розслідування, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1, допустила недбале ставлення до військової служби.

Однак підстави для кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП відсутні та її дії слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 172-15 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту ст.245 КУпАП вбачається, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 172-15 КУпАП передбачено, відповідальність за діяння, передбачені частинами першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Так, ч. 1 вказаної статті передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Часиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.6 Конвенції з прав людини передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі«Лучанінов проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1, за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ЄСПЛ усправі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналізуючи наведене слід зазначити, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, орган чи посадова особа, зокрема суддя, не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, із змісту фабули викладеної в протоколі, ОСОБА_1, не внесла у базу даних «Гарт-1/П» відомості щодо перетину державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Фабіяна, ІНФОРМАЦІЯ_2, закордонрий НОМЕР_1, який слідував у транспортному засобі «Мерседес», реєстраційний номер SM 16CSY. Замість цього старшина ОСОБА_1, внесла у базу даних «Гарт-1/П» двічі паспортний документ матері ОСОБА_3 Гізелли, яка слідувала з ОСОБА_3 Фабіян. Своїми діями скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, що в свою чергу має ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-11 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що дії ОСОБА_1В кваліфіковані за ознакою, передбаченою ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України, як дії вчинені в умовах особливого періоду.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Цією ж статтею передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, в даному випадку необхідно виходити з того, що особливий період розпочинається з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації.

Так, на підставі Указів Президента України: від 17 березня 2014 року № 303/2014, від 06 травня 2014 року № 454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014 та від 14 січня 2015 року № 15/2015 в Україні діяла часткова мобілізація з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року, з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року та з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року відповідно. Указом Президента України № 411/2016 від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» фактично здійснено демобілізацію останньої черги мобілізованих, оскільки згідно даного Указу у жовтні закінчилося звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період. Інших Указів про мобілізацію Президентом України не видавалось.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В законодавстві України не має чіткого визначення поняття «час мобілізації» та не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність та провадження в справі про адміністративне правопорушення, не встановлено.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, обставини вчинення, особу порушника, ступінь його вини, вважаю за можливе звільнити ОСОБА_1, від адміністративної відповідальності в зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи.

Тому справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, слід закрити.

Керуючись ст.ст. 22, 245, 251, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку смт.Тересва, вул.Першотравнева, 16, Тячівського району, Закарпатської області, інспектора прикордонної служби 3-ї категорії 1-го відділення інспекторів ВПС «Дякове» , визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-15 КУпАП.

звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, та оголосити їй усне зауваження, справу закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд.

СуддяОСОБА_4