АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/575/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

08 червня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюДзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись вказаним із рішенням, адвокат ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуДзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування вказаного клопотання, посилаючись на вимоги вітчизняного законодавства та практику Європейського суду з прав людини (справа Kontsevych vs. Ukraine, no. 9089/04, 16 February 2012; справа Mushta vs. Ukraine, no. 8863/06, 18 November 2010), вказує, що ОСОБА_3 не брав участі у судовому засіданні, за наслідками якого було прийняте остаточне рішення у справі, при цьому, не заперечує той факт, що правопорушник неодноразово відвідував судові засідання та надавав пояснення. Однак, саме в судовому засіданні, бути присутнім в якому ОСОБА_3 з об»єктивних причин не міг (перебував у відрядженні), усно попередивши про це суддю, у справі було постановлене рішення. Разом із тим, станом на теперішній час, особисто ОСОБА_3 не отримана копія оскаржуваного рішення від 26.09.17р. про факт існування вказаної постанови останньому стало відомо випадково з ЄРСР, у зв»язку із чим заявник об»єктивно не мав можливості оскаржити судове рішення у межах строків, визначених ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - поштового штампу на конверті (а.с. 100), апеляційна скаргаадвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, надійшла доДзержинського районного суду м. Харкова лише 23.05.2018 року, тобто, зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши зазначені матеріали, приходжу до висновку, що причину, на яку посилаються апелянт, а саме не отримання ОСОБА_3 особисто копії оскаржуваної постанови, не можна вважати поважною для пропуску строку на апеляційне оскарження. З матеріалів справи та змісту самої апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи районним судом, надавав свої пояснення з приводу інкримінованого йому правопорушення та був цілком обізнаний про розгляд справи 27.09.17р. Крім того, матеріали справи містять ідентичну апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4, з якими останні звернулись до Апеляційного суду Харківської області 06.03.2017 року (а.с. 50-69). Постановою Апеляційного суду від 19 березня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 та його захисника про поновлення строку на оскарження постановиДзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року (а.с. 72-73).

Посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини у даному випадку є недоречним, так як ОСОБА_3 був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції та мав реальну можливість дізнатися про результати її розгляду, отримати копію оскаржуваної постанови в суді та яка була йому направлена поштою (а.с. 41) та своєчасно подати апеляційну скаргу, однак, на власний розсуд не реалізував своє право на апеляційне оскарження у встановлений законом строк. Сам по собі факт не отримання ОСОБА_3 копії постанови районного суду особисто не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження. До того ж, строк, через який була подана апеляційна скарга, є досить тривалий.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що існували перешкоди для своєчасного подання апеляційної скарги. Інших поважних причин пропуску процесуального строку апелянтом не зазначено, обгрунтування їх існування не надано.

До того ж, адвокат ОСОБА_2 уклав договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3 лише 05.04.18р. (а.с. 89). В даному випадку право апеляційного оскарження адвоката є похідним від права особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотанняскаргу адвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, про поновлення строку на оскарження постановиДзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1