АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/1284/18 Суддя 1 інстанції: Ульяніч І.В.
Провадження: 33/790/593/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

20 червня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюФрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 01 березня 2018 року о 21 годині 09 хвилин по вул. Амосова, 7/2 в м. Харкові керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest 6820» та в Комунальному закладі охорони здоров'я «ХОНД» відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду,адвокат ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуФрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що районним судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 251, 252, ч. 1 ст. 256 КУпАП, п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують у вагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008р. № 1103. Зокрема, вказує, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння у закладі охорони здоров»я не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського, а у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у медичному закладі. Крім того, показання свідка ОСОБА_4 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів. При цьому, за наявності таких суперечливих даних, суд першої інстанції не викликав та не допитав цих осіб, у зв»язку із чим їх письмові пояснення не можна вважати доказами. Крім того, у складеному протоколі час вчинення правопорушення зазначений як «21 год. 09 хв.», в той час як сам протокол за відмову у проходженні огляду на стан сп»яніння складений о «22 год. 25 хв.» (більш, як через годину).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2 у своїх поясненнях, наданих суду, зазначив, що має великий водійський стаж, зокрема, і негативний досвід спілкування зі співробітниками поліції. Щодо обставин події, яка мала місце 01.03.18р., пояснив, що одразу після зупинки був не проти пройти огляд на стан алкогольного сп»яніння на місці, однак, зважаючи на ті обставини, що у поліцейських у наявності приладу «Драгер» не було, останній довелося чекати більше години. Після того, як інший патруль привіз алкотест, інспектори, які самі не знали як їм користуватися, почали передавати прилад один одному, ховати його від водія у багажнику патрульного автомобіля. Усі зазначені дії співробітників поліції викликали у ОСОБА_2 значні сумніви щодо достовірності даних, які «Драгер» може показати після використання, а тому чоловік відмовився проходити освідування на місці зупинки ТЗ.

Адвокат ОСОБА_5, в свою чергу, акцентував свою увагу на тому, що матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів, що водію було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров»я, від якого ОСОБА_2 фактично не відмовлявся.

Вивчивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 150723 від 01.03.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 (а.с. 2, 3), рапортом поліцейського роти № 8 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП капрала поліції ОСОБА_7 від 01.03.18р. (а..с 4), відеозаписом правопорушення (а.с. 7).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що він не відмовлявся пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров»я, а йому не було надано такої можливості, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, письмовими поясненнями свідків, підписаними ними власноруч та без зауважень. (а.с. 2, 3)

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом не були перевірені суперечності у поясненнях свідка ОСОБА_4, також є неспроможними. Як вбачається зі справи, останній був викликаний та допитаний у судовому засіданні 31.05.18р. Пояснення свідка враховані місцевим судом, їм надано належну правову оцінку, що відображено у мотивувальній частині рішення.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіФрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева