Справа № 369/2951/18 Головуючий у І інстанції Омельченко М. М.
Провадження № 33/780/503/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк О. В.
Категорія 138 04.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця с. Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрите у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 04.03.2018, о 23-ій годині 35 хвилин, на 30 км автомобільної дороги М-06 в Києво-Святошинському районі Київської області, керуючи автомобілем марки «MAN 18.224», номерний знак НОМЕР_1, в порушення п.10.1 ПДР України, перед зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху в результаті чого створив аварійну ситуацію водію автомобіля «Audi A7», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку, та в наслідок чого різко змінив напрямок руху та скоїв наїзд на металевий колесовідбійник в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Суддя місцевого суду беручи до уваги письмові свідчення пасажирів автомобіля «Audi A7» ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також пасажира ОСОБА_8, дослідивши інші матеріали справи, дійшов до висновку, що в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 указано на незаконність постанови та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи були з'ясовані не повно. Вважав, що дорожньо - транспортна пригода сталася із вини ОСОБА_2, оскільки він перед зміною напрямку руху з правої смуги у ліву, не переконався що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Вважав, що судом першої інстанції не у повній мірі враховані письмові пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності із іншими доказами, які свідчать про винуватість ОСОБА_2 у створенні аварійної ситуації, яка спричинила дорожньо - транспортну пригоду. Просив скасувати постанову та винести нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги потерпілого вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни;

вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 139888 від 05.03.2018 року ОСОБА_2 у вину було поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке проявилось у тому, що він, керуючи транспортним засобом при зміні напрямку руху (перестроюванні) з правої смуги руху у ліву не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасника дорожного руху в результаті чого створив аварійну ситуації водію автомобіля «АУДІ» під керування водія ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку внаслідок чого водій ОСОБА_3 вимушений був різко змінити напрямок руху, що призвело до наїзду на колесовідбійник та спричинило пошкодження керованого ним автомобіля.

Закриваючи провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя Києво-Святошинського районного суду послався на недоведеність того, що водій ОСОБА_2 у зазначеній вище дорожній обстановці створив аварійну ситуацію для водія ОСОБА_3 Суддею зроблено посилання на показання свідка ОСОБА_8, відповідно до яких, після виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 на ліву смугу руху вони рухалися по цій смузі хвилину - півтори хвилини, що указує на відсутність раптовості виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3

Однак, такі висновки судді ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи, внаслідок неналежної оцінки зібраних у справі доказів і поголитись із ними не можливо.

Так, суддею у постанові не дано буд-якої оцінки поясненням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були досліджені у ході розгляду справи суддею місцевого суду. З метою усунення допущеної суддею місцевого суду неповноти судового розгляду, указані свідки за клопотанням потерпілого ОСОБА_3 були допитані судом апеляційної інстанції. Зазначені свідки пояснили, що в момент події вони були пасажирами автомобіля «АУДІ» під керуванням ОСОБА_3 Погодні умови були складними, дорожнє покриття було слизьке. Автомобіль під керуванням ОСОБА_3 рухався у лівій смузі руху. На невеликій віддалі від автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на смугу його руху виїхав вантажний автомобіль. Із метою уникнення зіткнення ОСОБА_3 скерував автомобіль вліво де той зіткнувся із відбійником.

Із пояснень водія ОСОБА_2, які він дав працівникам поліції при з'ясуванні обставин ДТП вбачається, що він здійснював обгін автомобіля, який рухався попереду нього на аварійних вогнях. Він, включивши покажчик повороту почав обганяти цей автомобіль, а легковий автомобіль, який рухався позаду почав мигати світлом фар. Після цього ОСОБА_2 різко повернув вправо і заїхав на обочину.

Зазначені докази у їх сукупності в поєднанні із поясненнями потерпілого ОСОБА_3, схемою місця ДТП, фотоматеріалами, докладеними до матеріалів справи указують на хибність висновків судді місцевого суду частині відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв'язку із викладеним постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2018 року про закриття провадження у даній справі не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із прийняттям у справі нової постанови.

Судом апеляційної інстанції визнається доведеним те, що ОСОБА_2 04.03.2018 року близько 23 год. 35 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_3 на 30-км автодороги М-06 в напрямку м. Києва, перед зміною напрямку руху - перестроюванням з правої смуги руху в ліву, в порушення вимог п.10.1 ПДР України не переконався, що це бути безпечним та не створить перешкод іншим учасника руху чим створив аварійну ситуацію для водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3, який рухався по цій смузі руху у попутному напрямку. Ці дії ОСОБА_2 вимусили ОСОБА_3 різко змінити напрямок руху, внаслідок чого автомобіль «АУДІ» зіткнувся із металевим колесовідбійником та отримав механічні ушкодження.

Зазанчені обставини стверджуються наступними доказами:

фактичними даними, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу, місця та обставин вчинення адміністративного правопорушення;

фактичними даними, які вбачаються із пояснень потерпілого ОСОБА_3 відповідно до яких він рухався у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Погодні умови були складні, дорожнє покриття слизьке. Вантажний автомобіль, який рухався попереду у безпосередній близькості перед ним почав здійснювати маневр виїзду на його смугу руху. Він намагався загальмувати, проте у зв'язку із слизьким дорожним покриттям ці дії виявились неефективними. Це вимусило його змінити напрямок руху вліво, щоб уникнути зіткнення із автомобілем, де він допустив наїзд на колесовідбійник, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження;

фактичними даними, які встановлені із пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, які повністю підтвердили пояснення потерпілого щодо обставин вчинення ДТП;

фактичними даними які встановлені із пояснень ОСОБА_2, які фактично підтверджують пояснення потерпілого;

схемою місця ДТП, фотоматеріалами, іншими доказами.

Аналізуючи пояснення, які у дали у ході провадження в цій справі потерпілий ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 суд звертає увагу на те, що усі зазначені особи дали пояснення безпосередньо після ДТП, ці пояснення однаково відображають перебіг події, узгоджуються між собою та узгоджуються вцілому із поясненнями, які дав у ході з'ясування обставин події ОСОБА_2 У зв'язку із цим, судом показання зазначених осіб судом приймаються. Судом із тих же міркувань приймаються показання ОСОБА_2, які він дав працівникам поліції після ДТП. При цьому суд звертає увагу на те, що у цих поясненнях ОСОБА_2 будь-яким чином не указував про те, що він після перестроювання у ліву смугу руху тривалий проміжок часу рухався по ній до виконання маневру повернення на праву смугу руху. Судом зазначені пояснення сприймаються як такі, які указують на те, що ОСОБА_2 виконав маневр перестроювання у ліву смугу руху, помітив автомобіль, який рухався по цій смузі руху і почав мигати світлом фар, після чого різко повернув вправо і виїхав на обочину. При цьому суд зважає на те, що у ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 ці пояснення не спростував і не зміг пояснити чому саме пояснення такого змісту він дав працівникам поліції. В подальшому ОСОБА_2, будучи неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, будь-яких доказів, у тому числі і в частині зазначених пояснень суду не надав.

Оцінюючи пояснення, які у ході провадження у цій справі дав свідок ОСОБА_8 суд зважає на те, що під час розгляду справи суддею місцевого суду показання цього свідка не були зафіксовані належним чином і зміст цих показань можливо з'ясувати лише із постанови судді. Судом апеляційної інстанції вживались усі можливі заходи для виклику цього свідка до суду апеляційної інстанції, були вичерпані усі можливості проведення його допиту, що не дало позитивного результату. ОСОБА_2, за клопотанням якого цього свідка допитали у суді першої інстанції, не вчинив будь-яких дій для явки цього свідка до суду апеляційної інстанції. У зв'язку із цим, суд апеляційної інстанції оцінює ці пояснення виходячи із їх змісту, викладеного у постанові. Пояснення цього свідка про те, що після маневру перестроювання у ліву смугу руху водій ОСОБА_2 рухався по ній хвилину - півтори суд розцінює як особисте сприйняття свідком цієї обставини, яке є хибним внаслідок того, що подія відбувалася у пізній час доби, свідок був пасажиром, на дорожню обстановку уваги не звертав та на ній не концентрувався, що призвело до хибного сприйняття зазначеної обставини. При цьому оцінюючи пояснення ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції та пояснення свідка ОСОБА_8 у суді першої інстанції суд зважає на те, що ОСОБА_2 не дав чітких пояснень, а також це не вбачається із пояснень свідка ОСОБА_8, що змусило ОСОБА_2 різко змінювати напрямок руху, виїзжаючи на обочину, після того, які він хвилину - півтори рухався по лівій смузі руху. Його пояснення про те, що він помітив автомобіль, який наближався по цій смузі руху, судом не сприймається, оскільки у зазначеній вище дорожній обстановці, яку виклав ОСОБА_2, обов'язок уникнення зіткнення лежав на водію автомобіля, який наближався, тому числі і шляхом виїзду на праву сугу руху.

Із наведених вище міркувань, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Суд вважає, що саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.1 ПДР України водій ОСОБА_3, перебуваючи у небезпечному стані вимушений був вчинити дії, які призвели до пошкодження транспортного засобу, що указує на наявність прямого причинного зв'язку між діями ОСОБА_2 та наслідками у виді пошкодження транспортного засобу.

Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність прийняття у цій справі нової постанови, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Необхідність прийняття рішення про визнання вини обґрунтовується тим, що положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ч.6 ст. 82 ЦПК України та ч.6 ст.78 КАС України щодо обов'язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї з засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов'язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов'язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на можливість визнання вини.

Із урахуванням викладеного, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню із прийняттям у даній справі нової постанови про визнання винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП із закриттям провадження у справі, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.7 ст.247, ст. 294 КУпАП, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.124 КУпАП закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто із підстав, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Ігнатюк О.В.