21.06.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Постанова 533/614/18 іменем України 3/533/253/18

21 червня 2018 року селище Козельщина Полтавської області

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді Науменко Н.Д.

з участю секретаря судового засідання - Кругловецького Ю.В.

захисника порушника - ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли від Кобеляцького відділу поліції Козельщинського відділення поліції ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця селища Козельщина вулиця Короленка 64, Козельщинського району, Полтавської області, не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався, ідентифікаційний код судом не встановлено,

за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №062084 від 10.05.2018 року зафіксовано, що т о 23-10 годині ОСОБА_2, в селищі Козельщина по вулиці Дружби, Козельщинського району, Полтавської області керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп»яніння з ознаками: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп»яніння у встановленому законом порядкуза допомогою вимірювального засобу «Драгер» та в Козельщинській ЦРЛ ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху Украхїни та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.130 ч.1 КУпАП України.

ОСОБА_2 в судове засідання направив заяву про розгляд справи без його участі, факти викладені в протоколі заперечував.

Захисник ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_1 прохала справу провадженням закрити, зазначивши, що належних та допустимих доказів вчинення її підзахисним адміністратитвного правопорушення суду не надано, так як ОСОБА_2 на момент зупинки не керував автомобілем, він погодився у присутності понятих пройти освідчення на встановлення стану сп"яніння, але прилад для освідчення на місці події йому не пропонували, так як у працівників поліції його не було, він погоджувався на проходження освідчення і в медичному закладі та наполягав на пред"явленні йому доказів керування автомобілем, які йому не надані, права особи, що притягується до адміністративноїх відповідальності не були роз"яснені, відеозапис фіксувався на мобільні телефони працівників поліції, що суперечвить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не "боді камери" працівників поліції. Запис постійно переривався, був неякісний та прохала його визнати не належним доказом, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях її підзахисного складу правопорушення, передбаченного ч.1 ст. 130 КУпАП. Захисник долучила до матеріалів справи копію протоколу, вручену водію, та зауважила, що у ньому відсутня кваліфікація йогодій за частинами ст. 130 КУпАП, дата складання не відповідає даті фіксації факту правопорушення, зазначеній на відеозапису, запис про застосування "драйгера", дописаний після викладу тексту, на час складання протоколу свідків не запрошували, вони появились на запису після складання протоколу, що свідчить про порушення працівниками поліції вимог посадової інструкції про порядок фіксації правопорушення

Суд, вислухавши захисника ОСОБА_2, оглянувши відеозапис з фіксацією події правопорушення та вивчивши протокол від 10.05.2018 року приходить до висновку, що зазначені докази не доводять факту порушення водієм ОСОБА_2 пункту 2.5 ПДР України.

Так, відеозапис події неодноразовво преривався, в той час як водій давав згоду на проходження медичного огляду на місці виявлення правопорушення, він погоджувався проїхати до медичного закладу і це відбувалось у присутності понятих. На окремих частинах відеозапису, здійсненого з мобільного телефону, зафіксована відмова водія від проходження огляду, але поняті при цьому відсутні, або їх присутність не зафіксована. Протягом усього часу зйомки на відеозапису не було продемонстровано прилад, яким пропонувалось пройти огляд на вживання алкогольних напоїв водієм на місці події. Запис проведено неякісно з явними шумовими ефектами, які не дають можливості чітко почути учасників події.

Водій заперечував керування транспортним засобом у стані сп"яніння та вимагав підтвердження цієї підставим для проходження медичного огляду, однак даних про це в відеозапису не має, або він зроблений неякісно та не дає змоги підтвердити таке керування.

В протоколі про порушення визначена дата його складання, яка не збігається з часом проведення відеозапису самої події, та протокол складений не після проведення перевірки, а до її початку, що свідчить про його недопустимість, в ньому не зазначено прилад, яким проводилась фіксація, відповідність його стандартам та придатність для проведення відеозапису. В копії протоколу, наданій водію відсутня чітка кваліфікація дій ОСОБА_2 - не зазначена частина статті 130 КУпАП, зазначено про роз"яснення прав порушнику, тоді як права, передбачені, ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України не роз"яснені, цей момент на відеозапису не зафіксовано. В протоколі зазначена участь понятих, тоді як на час складання протоколу їх не запрошували.

В наданих суду пояснення свідків до протоколу зазначено, що водій відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки та в медичному закладі, тоді як на відеозапису у присутності понятих він погодився проходити освідчення, що викликає сумнів у об"єктивності свідчень свідків та допустимості доказів факту порушення водієм Правил доррожнього руху.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з»ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов»язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб»єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністра

внутрішніх справ та Міністра охорони здоров»я від 09.11.2015 року №1452/735, огляд водіїв на стан сп»яніння проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів;

-використанням спеціальних технічних засобів;

-лікарем закладу охорони здоров»я.

Згідно п.7 вищевказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від

проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров»я.

Як вбачається з матеріалів справи зазначені вимоги закону поліцейськими дотримані не в

повному обсязі.

Так, відповідальність відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування

транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп»яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні

застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. При цьому, суд при оцінці доказів у справі враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне

правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Зазначені в протоколі факти не відповідають даним проведеної відеофіксації та не можуть бути визнані належними та допустими для підтвердження винуватості водія ОСОБА_2, так як вони суперечать один одному та не фіксують самого факту керування транспортним засобом у стані сп"яніння як підстави для проведення перевірки та складання протоколу.

Крім того, Верховний Суд України у роз'ясненні щодо візуального спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху України роз'яснив, що візуальне спостереження за

дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України посадова особа відповідно до ст. 251 КУпАП мала б надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із

відповідними замірами. (постанова від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).

Складанню протоколу повинна передувати перевірка факту правопорушення, а не навпаки як це мало місцє у даній справі.

Особисті візуальні спостереження інспектора патрульної поліції та його внутрішні переконання, певні судження і висновки щодо вчинення позивачем поставленого йому увину проступку за змістом та у відповідності ст. 251 КУпАП не мають характер доказів, а ті, які висловлені у протоколі щодо порушення п.2.5 ПДР України мають характер припущень,як наслідок, докази, які свідчили б про вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху України в матеріалах справи відсутні, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, у зв»язку з чим провадження підлягає закриттю за відсутністю в діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33, 130 ч.1,247 ч.1 п.1, 285-289, 294 КУпАП суд, -

постановив :

Визнати ОСОБА_2 не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена, особою, що притягується до адміністративної відповідальності, його представником, захисником, потерпілим, його представником, прокурором в порядку, передбаченому ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП протягом десяти днів з моменту її проголошення шляхом подачі скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Козельщинський районний суд.

Постанова набуває чинності після спливу строку на її оскарження.

Суддя: Н.Д. Науменко