Справа № 307/418/18
П О С Т А Н О В А

20.06.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., розглянув апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2018.

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито у звязку із закінченням строків накладення стягнення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №60 від 16.02.2018 та постанови судді від 07.06.2018 вбачається, що ОСОБА_1, будучи депутатом Буштинської селищної ради, у порушення п.п. «б» п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції», у період з 01.01. по 01.05.2017 не подав щорічну декларацію за 2016 рік, та подав її тільки 04.05.2017.

Не погодившись із прийнятим рішенням судді, прокурор Тячівської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову судді від 07.06.2018 відносно ОСОБА_1 - скасувати та прийняти нову, якою накласти на останнього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, яка подана прокурором Тячівської місцевої прокуратури, апеляційний суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з таких підстав.

Згідно рішення Конституційного Суду України №3-рп/2010 від 27.01.2010 апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст.7, 287, 294 КУпАП.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема, з 26.10.2014.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП (з врахуванням внесених до неї змін від 14.10.2014) постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

-2-

Внесеними 14.10.2014 змінами до ч.2 ст.294 КУпАП (підп.2 п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру») прокурора виключено зі складу субєктів апеляційного оскарження постанови суду в справі про адміністративні правопорушення, за винятком випадку, визначеного в ч.5 ст.7 КУпАП, а саме коли прокурор здійснює «нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян».

Отже, у вищезазначеній статті КУпАП дано вичерпний перелік субєктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді в справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола субєктів не входить.

Відповідно до ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справах про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що вона передбачає тільки право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, повязаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт, але за правопорушення, повязані з корупцією, він не застосовується.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

З матеріалів справи вбачається, що заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадян постановою суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 не застосовувались, а тому в даному випадку прокурор не вповноважений здійснювати нагляд за додержанням законів.

Крім того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративні правопорушення і констатовано, що її усунення може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування рішення Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

При прийнятті рішення, апеляційний суд ураховує також, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі « Щокін проти України», яким визнано вимоги до якості закону за такими критеріями як доступність для зацікавлених осіб, чіткість та передбачуваність у застосуванні.

-3-

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості, можливість його різного тлумачення є порушенням цих вимог. У разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків, органи державної влади зобовязані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

Прокурор в апеляційній скарзі просить розвязати встановлену колізію в законодавстві всупереч цьому рішенню.

Апеляційний суд уважає за необхідне керуватися в даному випадку приписом ч.2 ст.294 КУпАП і на його підставі визнає, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження постанови судді в цій справі, а тому не може бути прийнята апеляційним судом до свого розгляду.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП зобовязаний повернути апеляційну скаргу, особі яка її подала.

Керуючись ст. ст. 278, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2018 про закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.172-6 КУпАП у звязку із закінченням строків накладеня адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1- повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: