Справа № 405/4046/18
Номер провадження 3/404/1968/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, за участю прокурора Гуземи О.А., захисника ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, українки, громадянки України, працюючої начальником Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградської області (далі за текстом Служба) та будучи головою комісії з реорганізації Служби, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі за текстом Закон), у приміщенні Служби по вул.Районній, 1 у м. Кропивницькому, 31.08.2016 року, реалізовуючи свої повноваження щодо матеріального заохочення державних службовців, не повідомила безпосереднього керівника Голову Державної служби України з лікарських засобів про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник під час підписання та прийняття наказу від 31.08.2016 року №35-К про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, в тому числі себе, та вчинила дії щодо підписання та прийняття цього наказу, чим порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч.1 ст.28 Закону, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Так, згідно з наказом Голови Державної служби України з лікарських засобів від 26.06.2012 № 189-к ОСОБА_2 з 26.06.2012 року перебуває на посаді начальника Служби.

Наказом Державної служби України з лікарських засобів від 17.06.2016 №599 «Про утворення комісій з реорганізації територіальних органів Держлікслужби України» утворено комісії з реорганізації територіальних органів Державної служби України з лікарських засобів та затверджено їх голів.

Відповідно до переліку голів комісій з реорганізації територіальних органів Державної служби України з лікарських засобів, затвердженого вищезазначеним наказом, головою комісії з реорганізації Служби затверджено ОСОБА_2

Згідно з Положенням про Службу, затвердженим наказом Голови Державної служби України з лікарських засобів від 14.10.2011 № 261 (далі - Положення), Служба є територіальним органом Державної служби України з лікарських засобів та їй підпорядковується.

Відповідно до пункту 9 Положення Службу очолює начальник, який призначається на посаду за погодженням з Міністром охорони здоров'я України та Головою Кіровоградської обласної державної адміністрації та звільняється Головою Державної служби України з лікарських засобів. Посадові особи Служби є державними службовцями.

Таким чином, керівником органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади начальника Служби, є Голова Державної служби України з лікарських засобів.

ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Служби, голови комісії з реорганізації Служби, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія цього Закону.

Отже, ОСОБА_2 зобов'язана дотримуватися вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, встановлених статтею 28 Закону.

При цьому начальник Служби, голова комісії з реорганізації Служби ОСОБА_2 видала наказ від 31.08.2016 №35-к про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, згідно з яким ОСОБА_2 у серпні 2016 року премійовано у розмірі 40 % з урахуванням посадового окладу.

Повноваження начальника Служби визначені у пункті 10.7 Положення, до яких, серед іншого, належать призначення на посади та звільнення з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників Служби, присвоєння їм рангів державних службовців, прийняття рішень щодо їх заохочень та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Частиною третьою статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено такі види премій: за результатами щорічного оцінювання службової діяльності та місячна або квартальна відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи державного органу.

Відповідно до частини п'ятої статті 52 Закону України «Про державну службу» премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646 затверджено Типове положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів) (далі -Типове положення).

Відповідно до пункту 5 розділу І Типового положення розмір премії державного службовця встановлюється керівником державної служби в державному органі шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).

Частиною сьомою статті 52 Закону України «Про державну службу» передбачено, що премія за результатами оцінювання службової діяльності та місячна або квартальна премія державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «А» встановлюються суб'єктом призначення відповідно до цієї статті.

Таким чином критерії, умови і порядок визначення розмірів, нарахування виплати премій державним службовцям, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», визначаються у Положенні про преміювання у відповідному державному органі.

У Службі наказом голови комісії з реорганізації Служби від 07.07.2016 року затверджено Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги, встановлення надбавок, доплат та видачу грошової допомоги працівникам Служби.

Згідно з цим Положенням розмір премії державного службовця встановлюється керівником державної служби в державному органі шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 1 розділу II цього Положення розмір місячної або квартальної премії державного службовця залежить від його особистого внеску в загальний результат роботи державного органу з урахуванням таких критеріїв:

ініціативність у роботі;

якість виконання завдань, визначених положенням про державний орган, самостійний структурний підрозділ, у якому працює державний службовець, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва відповідного державного органу та безпосереднього керівника державного службовця;

терміновість виконання завдань;

виконання додаткового обсягу завдань (участь у провадженні національних реформ, роботі комісій, робочих груп тощо).

У ч.1 ст.17 Закону України «Про державну службу» зазначено, що у державних органах, посади керівників яких належать до посад державної служби, повноваження керівника державної служби здійснює керівник відповідного органу.

Частиною другою статті 17 Закону України «Про державну службу» визначено повноваження керівника державної служби, серед іншого, до яких належить прийняття у межах наданих повноважень рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

ОСОБА_2, реалізовуючи свої повноваження керівника Служби, голови комісії з реорганізації Служби щодо матеріального заохочення державних службовців, не могла об'єктивно оцінити особистий внесок у загальний результат роботи очолюваного нею територіального органу.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 здійснила преміювання себе.

Таким чином, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Служби, під час виконання повноважень голови комісії з реорганізації Служби щодо матеріального заохочення працівників Служби мала приватний інтерес, який полягав у можливості отримання нею певних матеріальних благ, покращенні матеріального становища.

Зважаючи на поняття реального конфлікту інтересів, а також приватного інтересу, визначені у частині першій статті 1 Закону, реальний конфлікт інтересів має місце за наявності в сукупності наступних обставин:

наявність приватного інтересу;

наявність службових чи представницьких повноважень;

наявність суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями;

наявність впливу вищезазначеної суперечності на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Тобто реальний конфлікт інтересів існує тоді, коли особа, користуючись наданими службовими повноваженнями для задоволення приватного інтересу, приймає рішення або вчиняє дію на користь себе або третіх осіб.

Разом з тим законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму їх шкідливого негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

Зважаючи на зазначені положення Закону, ознаками реального конфлікту інтересів є наявність у особи приватного інтересу, службових повноважень та суперечності між ними, що впливає на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових повноважень.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального,

потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи

потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Незважаючи на зазначені законодавчо встановлені вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, ОСОБА_2 не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомила свого безпосереднього керівника - Голову Державної служби України з лікарських засобів про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник під час підписання та прийняття наказу від 31.08.2016 № 35-к про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, в тому числі себе, та вчинила дії щодо підписання та прийняття цього наказу.

Так, згідно з інформацією, наданою Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (лист від 29.01.2018 № 741-1.1/15.0/17-18), до Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками не надходили повідомлення від начальника Служби, голови комісії з реорганізації Служби ОСОБА_2 у порядку статті 28 Закону про наявність у неї конфлікту інтересів під час видання наказу про преміювання працівників Служби у серпні 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням такого принципу, як доброчесність (спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень).

Згідно з пунктами 9 та 10 частини першої статті 8 Закону України «Про державну службу» на ОСОБА_2 як державного службовця покладено обов'язок додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.

З урахуванням наведеного вчинення начальником Служби, головою комісії з реорганізації Служби ОСОБА_2 дій щодо підписання та прийняття наказу від 31.08.2016 № 35-к про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, в тому числі себе, було обставинами, які викликали суперечність між приватним інтересом ОСОБА_2 та її службовими повноваженнями, що вплинуло на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Служби, будучи головою комісії з реорганізації Служби, відповідно до вимог Закону як субєкт відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, повинна була вжити всіх необхідних заходів для недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів, повідомити про наявність у неї реального конфлікту інтересів свого безпосереднього керівника та зобов'язана не вчиняти дій і не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Натомість ОСОБА_2, користуючись наданими їй повноваженнями керівника Служби, голови комісії з реорганізації Служби, діючи умисно, з корисливих мотивів, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомила свого безпосереднього керівника про наявність у неї конфлікту інтересів та видала наказ про преміювання працівників служби у серпні 2016 року від 31.08.2016 №35-к, в тому числі й себе, чим порушила вимоги пунктів 1 та 2 частини першої статті 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Таким чином ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, в порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 28 вказаного Закону, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів та не повідомила у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Таке діяння ОСОБА_2 містить ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградської області та будучи головою комісії з реорганізації Служби, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у приміщенні Служби по вул. Районній, 1 у м. Кропивницькому, 31.08.2016 року, реалізовуючи свої повноваження щодо матеріального заохочення державних службовців, видала наказ від 31.08.2016 року №35-К про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, згідно з яким преміювала себе, чим порушила вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Так, згідно з наказом Голови Державної служби України з лікарських засобів від 26.06.2012 № 189-к ОСОБА_2 з 26.06.2012 року перебуває на посаді начальника Служби.

Наказом Державної служби України з лікарських засобів від 17.06.2016 №599 «Про утворення комісій з реорганізації територіальних органів Держлікслужби України» утворено комісії з реорганізації територіальних органів Державної служби України з лікарських засобів та затверджено їх голів.

Відповідно до переліку голів комісій з реорганізації територіальних органів Державної служби України з лікарських засобів, затвердженого вищезазначеним наказом, головою комісії з реорганізації Служби затверджено ОСОБА_2

Згідно з Положенням про Службу, затвердженого наказом Голови Державної служби України з лікарських засобів від 14.10.2011 № 261 (далі -Положення), Служба є територіальним органом Державної служби України з лікарських засобів та їй підпорядковується.

Відповідно до пункту 9 Положення Службу очолює начальник, який призначається на посаду за погодженням з Міністром охорони здоров'я України та Головою Кіровоградської обласної державної адміністрації та звільняється Головою Державної служби України з лікарських засобів. Посадові особи Служби є державними службовцями.

Таким чином ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Служби, голови комісії з реорганізації Служби, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія цього Закону.

Отже, ОСОБА_2 зобов'язана дотримуватися вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, встановлених статтею 28 Закону.

За матеріалами, наданими Службою (лист від 14.03.2018 № 164/01-18), встановлено, що начальник Служби, голова комісії з реорганізації Служби ОСОБА_2 видала наказ від 31.08.2016 №35-к про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, згідно з яким ОСОБА_2 у серпні 2016 року премійовано у розмірі 40 % з урахуванням посадового окладу.

Повноваження начальника Служби визначені у пункті 10.7 Положення, до яких, серед іншого, належать призначення на посади та звільнення з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників Служби, присвоєння їм рангів державних службовців, прийняття рішень щодо їх заохочень та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Частиною третьою статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено такі види премій: за результатами щорічного оцінювання службової діяльності та місячна або квартальна відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи державного органу.

Відповідно до частини п'ятої статті 52 Закону України «Про державну службу» премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646 затверджено Типове положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів) (далі -Типове положення).

Відповідно до пункту 5 розділу І Типового положення розмір премії державного службовця встановлюється керівником державної служби в державному органі шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).

Частиною сьомою статті 52 Закону України «Про державну службу» передбачено, що премія за результатами оцінювання службової діяльності та місячна або квартальна премія державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «А» встановлюються суб'єктом призначення відповідно до цієї статті.

Таким чином критерії, умови і порядок визначення розмірів, нарахування виплати премій державним службовцям, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», визначаються у Положенні про преміювання у відповідному державному органі.

У Службі наказом голови комісії з реорганізації Служби від 07.07.2016 року затверджено Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги, встановлення надбавок, доплат та видачу грошової допомоги працівникам Служби.

Згідно з цим Положенням розмір премії державного службовця встановлюється керівником державної служби в державному органі шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 1 розділу II цього Положення розмір місячної або квартальної премії державного службовця залежить від його особистого внеску в загальний результат роботи державного органу з урахуванням таких критеріїв:

ініціативність у роботі;

якість виконання завдань, визначених положенням про державний орган, самостійний структурний підрозділ, у якому працює державний службовець, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва відповідного державного органу та безпосереднього керівника державного службовця;

терміновість виконання завдань;

виконання додаткового обсягу завдань (участь у провадженні національних реформ, роботі комісій, робочих груп тощо).

У ч.1 ст.17 Закону України «Про державну службу» зазначено, що у державних органах, посади керівників яких належать до посад державної служби, повноваження керівника державної служби здійснює керівник відповідного органу.

Частиною другою статті 17 Закону України «Про державну службу» визначено повноваження керівника державної служби, серед іншого, до яких належить прийняття у межах наданих повноважень рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

ОСОБА_2, реалізовуючи свої повноваження керівника Служби, голови комісії з реорганізації Служби щодо матеріального заохочення державних службовців, не могла об'єктивно оцінити особистий внесок у загальний результат роботи очолюваного нею територіального органу.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 здійснила преміювання себе.

Таким чином ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Служби, під час виконання повноважень голови комісії з реорганізації Служби щодо матеріального заохочення працівників Служби мала приватний інтерес, який полягав у можливості отримання нею певних матеріальних благ, покращенні матеріального становища.

Зважаючи на поняття реального конфлікту інтересів, а також приватного інтересу, визначені у частині першій статті 1 Закону, реальний конфлікт інтересів має місце за наявності в сукупності наступних обставин:

наявність приватного інтересу;

наявність службових чи представницьких повноважень;

наявність суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями;

наявність впливу вищезазначеної суперечності на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Тобто реальний конфлікт інтересів існує тоді, коли особа, користуючись наданими службовими повноваженнями для задоволення приватного інтересу, приймає рішення або вчиняє дію на користь себе або третіх осіб.

Разом з тим законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму їх шкідливого негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

Зважаючи на зазначені положення Закону, ознаками реального конфлікту інтересів є наявність у особи приватного інтересу, службових повноважень та суперечності між ними, що впливає на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових повноважень.

Отже, оскільки ОСОБА_2 приймає щодо себе рішення про преміювання, такі дії свідчать про наявність у них ознак реального конфлікту інтересів, ураховуючи приватний інтерес та службові повноваження.

З урахуванням наведеного вчинення керівником Служби, головою комісії з реорганізації Служби ОСОБА_2 дій щодо підписання та прийняття наказу від 31.08.2016 №35-к про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, в тому числі себе, було обставинами, які викликали суперечність між приватним інтересом ОСОБА_2 та її службовими повноваженнями, що вплинуло на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням такого принципу як доброчесність (спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень).

Згідно з пунктами 9 та 10 частини першої статті 8 Закону України «Про державну службу» на ОСОБА_2 як державного службовця покладено обовязок додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального,

потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи

потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

ОСОБА_2, перебуваючи на посаді керівника Служби, голови комісії з реорганізації Служби, відповідно до вимог Закону як суб'єкт відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, повинна вжити всіх необхідних заходів для недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів та зобов'язана не вчиняти дій і не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Натомість, незважаючи на зазначені законодавчо встановлені вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, ОСОБА_2, користуючись наданими їй повноваженнями керівника Служби, голови комісії з реорганізації Служби, діючи умисно, з корисливих мотивів, видала наказ про преміювання працівників служби у серпні 2016 року, в тому числі й себе, чим порушила вимоги пункту 3 частини першої статті 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Таким чином ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 вказаного Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Таке діяння ОСОБА_2 містить ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме вчинення особою дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що як начальник Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградській області та голова комісії з реорганізації Служби, підписала наказ №35-к від 31.08.2016 року «Про преміювання працівників служби в серпні 2016 року», у якому також було вказано розмір її премії. Проте, розмір вказаної премії визначався зборами трудового колективу Служби та вона у цей час на зборах утрималася при голосуванні, тобто її особисті інтереси та службові повноваження не містили суперечностей. Відтак, вона вважає, що у її діях відсутній реальний конфлікт інтересів, тому підстави повідомляти свого керівника про наявність реального конфлікту інтересів не було. За вказаних обставин вона вважає також безпідставними твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про вчинення нею дій та прийняття рішень в умовах конфлікту інтересів.

Крім того, вона наполягає на тому, що її дії відповідали вимогам чинного на той час законодавства, зокрема, положенням ст.52 Закону України «Про державну службу», які також не передбачали того, що розмір премії їй як начальнику Служби має визначатися її керівником, оскільки її посада відноситься до категорії посад «Б» державних службовців.

Також вона вказує на те, що у вересні 2016 року премія їй не визначалася, а у жовтні та листопаді 2016 року премія їй визначалася наказами її заступника, який себе не преміював. Лише у грудні 2016 року було внесено зміни до Положення про преміювання державних службовців Держлікслужби, згідно з якими питання щодо розміру місячної або квартальної премії керівникам територіальних органів Держлікслужби вирішується керівником Держлікслужби.

З огляду на викладене просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_2, її вина у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, доводиться такими доказами:

- протоколами №34-04/175 та №34-04/174 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією від 21.06.2018 року (а.с.1-8, 82-89);

- повідомленням Служби №250/01-18 від 05.05.2018 року, згідно з яким підтверджено факт преміювання ОСОБА_2 у серпні 2016 року (а.с.26, 107);

- копією наказу Державної служби України з лікарських засобів №599 від 17.06.2016 року із долученим Переліком, згідно з якими, серед іншого, утворено комісію з реорганізації Служби, головою якої затверджено ОСОБА_2 (а.с.27-30, 108-111);

- копією наказу №35-к від 31.08.2016 року, підписаного ОСОБА_2 як головою комісії з реорганізації Служби «Про преміювання працівників служби в серпні 2016 року», згідно з яким відповідно до ст.52 Закону України «Про державну службу» та Положення про преміювання працівників Служби, нарахована премія працівникам Служби за особистий внесок в загальний результат роботи, за якість виконання завдань, визначених положеннями про державний орган, самостійний структурний підрозділ, у якому працює державний службовець, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва відповідного органу та безпосередньо керівника державного службовця служби у відсотковому розмірі до посадового окладу, зокрема, ОСОБА_2, голові комісії з реорганізації, у розмірі 40% (а.с.32, 113);

- копією наказу №86 від 07.07.2016 року Служби «Про затвердження Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги, встановлення надбавок, доплат та видачу грошової допомоги працівникам Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградській області» та самим Положенням (а.с.33-35, 114-116);

- копією Положення про преміювання державних службовців Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (а.с.36-38, 117-119);

- копією положення «Про державну службу з лікарських засобів у Кіровоградській області», затвердженого 14.10.2011 року (а.с.39-44, 120-125);

- копією наказу №189-к від 25.06.2012 року голови Державної служби України з лікарських засобів, згідно з яким ОСОБА_2 призначено начальником Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградській області з 26.06.2012 року (а.с.45, 126);

- копією протоколу №2 зборів представників адміністрації та трудового колективу Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградській області від 31 серпня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_2, як начальник служби виступала із пропозицією про нарахування премії працівникам служби у серпні 2016 року, а надалі утрималася при голосуванні за пропозицію про нарахування їй премій (а.с.46-47, 127-128);

- копією наказу №674 від 23 грудня 2016 року, згідно з яким внесено зміни до п.2 розділу ІІ «Положення про преміювання державних службовців Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, затвердженого наказом Держлікслужби від 01.08.2016 року №43 та доповнено його абзацом такого змісту: «Керівники територіальних органів Держлікслужби або особи, які їх замінюють, на основі розрахунків, наданих бухгалтерською службою, готують обґрунтоване подання керівнику Держлікслужби щодо вирішення питання стосовно розміру місячної або квартальної премії керівнику та заступникам територіального органу Держлікслужби, з урахуванням критеріїв, визначених розділом ІІ Положення» (а.с.48, 129);

- інформацією щодо преміювання працівників Державної служби з лікарських засобів у Кіровоградській області за серпень 2016 року, в якій вказано обґрунтування нарахованої премії (а.с.49, 130);

- даними про те, що розмір щомісячної премії, нарахованої ОСОБА_2, у серпні 2018 року склав 2130 грн. (а.с.50, 131);

- повідомленням Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками №741-1.1/15.0/17-18 від 29.01.2018 року, згідно з яким Держлікслужба не надавала погоджень на виплату премій протягом 2016 року начальнику Служби у Кіровоградській області ОСОБА_2, а також остання у 2016 році не повідомляла голову Держлікслужби про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, а інформація про преміювання ОСОБА_2 себе особисто у 2016 року в Держлікслужбі відсутня (а.с.132).

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, у своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені судом. При цьому будь-які достатні, достовірні дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

Підстави не брати до уваги протоколи у справі про адміністративне правопорушення, які були направлені особисто ОСОБА_2 за місцем роботи, де були отримані, що підтверджується відповідними даними пошти та інформацією, зазначеною Національним агентством з питань запобігання корупції (а.с.145-153), а також з якими до початку розгляду справи ознайомлена сторона захисту, у тому числі шляхом надання можливості виготовити їх копії, що підтвердила ОСОБА_2, судом не встановлені.

Також суд вважає, що самі порушення виявлено при складанні протоколів про адміністративні правопорушення 21.06.2018 року, і на час їх складання строки, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП, не сплинули. При цьому суд враховує, що отримання під час перевірки Національним агентством з питань запобігання корупції відомостей та документів щодо прийняття ОСОБА_2 наказу №35-к від 31.08.2016 року у січні та березні 2018 року, не може вважатися днем виявлення відповідного правопорушення, оскільки для встановлення факту виявлення правопорушення необхідно провести перевірку отриманих даних про допущені порушення, яка, зважаючи на обставини вказаного адміністративного провадження, була завершена під час складання протоколів про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Зважаючи на викладене, пояснення та усі доводи ОСОБА_2, надані на обґрунтування своєї невинності, суд не бере до уваги та оцінює як надані ОСОБА_2 з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення та спростовані сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

При цьому з долучених до матеріалів справи повідомлення (а.с.26) та протоколу №2 від 31.08.2016 року (а.с.46) вбачається, що під час обговорення розміру премії ОСОБА_2 зборами представників адміністрації та трудового колективу Служби, остання утрималася при голосуванні за вказане питання, що підтверджується також поясненнями ОСОБА_2 у суді. Тобто навіть при проведенні відповідних зборів, до повноважень яких згідно з наявними Положеннями та нормативно-правовими актами не відноситься визначення розміру премії голові комісії з реорганізації Служби, ОСОБА_2 усвідомлювала наявність у неї у вказаному питанні реального конфлікту інтересів.

Таким чином наведене безпосередньо підтверджує те, що при винесенні наказу 31.08.2016 року про преміювання працівників Служби та себе ОСОБА_2 усвідомлювала, що її дії при визначенні собі розміру премії вчиняються в умовах реального конфлікту інтересів за обставин, які встановлені раніше судом, тобто діяла свідомо та умисно порушувала положення Закону.

Наявність реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між службовими повноваженнями ОСОБА_2 при винесенні наказу про преміювання, в якому вона як службова особа, яка вправі визначити різний розмір премії сама собі, оцінивши «особистий внесок в загальний результат роботи, за якість виконання завдань …» та її приватним інтересом є очевидною, оскільки у будь-якому випадку вказані обставини впливали на її обєктивність, неупередженість під час виконання зазначених повноважень.

Також суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_2 на протокол зборів №2 від 31.08.2016 року, як на підставу визначення розміру їй премії, оскільки згідно з долученим до матеріалів справи Положенням про порядок преміювання працівників служби (а.с.34-35), не передбачено проведення відповідних зборів та визначено інший порядок нарахування та виплати премій, відповідно до п.5 розділу І якого розмір премії державного службовця встановлюється керівником державної служби в державному органі шляхом видання відповідного наказу (розпорядження). У самому Наказі про преміювання (а.с.32) зазначено, що ОСОБА_2 керувалася нормами ст.52 Закону України «Про державну службу» та наведеного Положення, та у ньому відсутнє будь-яке посилання на рішення зборів трудового колективу. Відтак, жодні підстави стверджувати, що збори трудового колективу мали повноваження визначати розмір премії ОСОБА_2, а остання на виконання рішення зборів винесла наказ про преміювання відсутні, достатні та належні докази цього у матеріалах справи також відсутні та суду не надані. Тому відповідні пояснення ОСОБА_2 оцінюються як такі, що не ґрунтуються на досліджених доказах, відповідних нормативно-правових актах, надані з метою безпідставного виправдання допущених порушень та уникнення відповідальності.

Аналізуючи доводи захисника та ОСОБА_2 щодо невинності останньої, суд також вважає за необхідне зазначити, що наявність повноважень у ОСОБА_2, передбачених ст.52 Закону України «Про державну служби» та Положенням про порядок преміювання працівників служби щодо преміювання державних службовців не звільняє її від обовязків при реалізації вказаних повноважень виконувати вимоги Закону України «Про запобігання корупції», зокрема, статті 28, завданням яких серед іншого є запобігання конфлікту інтересів при реалізації особою повноважень, якими наділена відповідна особа.

Згідно з вимогами ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 як керівник Служби, голова комісії з реорганізації служби, маючи у підпорядкуванні підлеглих працівників, будучи безпосереднім керівником по відношенню до них, який зобовязаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів підлеглих працівників, на переконання суду, зважаючи на свою посаду та тривалість перебування на ній, безумовно розуміла необхідність виконання і нею положень як вказаної статті, так і Закону. Проте, ОСОБА_2 допущено порушення вимог пунктів 1-3 ч.1 ст.28 Закону, за обставин раніше наведених судом.

У зв'язку з цим, дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, а її дії підпадають під ознаки адміністративних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.172-7 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 вчинила неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

- ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Проте, згідно з ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до глави 13-А КУпАП адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-2, ч.2 ст.172-7 КУпАП, віднесені до адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією.

Положеннями статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний, зокрема, зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Таким чином під час закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП суд керується саме тим, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП, оскільки з дня вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, тобто 31.08.2016 року, пройшло більше двох років. Тобто для того, щоб визначити, чи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, необхідно встановити час вчинення особою адміністративного правопорушення та час його виявлення, від якого згідно з положеннями ст.38 КУпАП обчислюються строки накладення адміністративного стягнення. У разі не встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення та винності особи у його вчиненні, на думку суду неможливо встановити чи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, яке може бути накладено на особу лише у звязку із вчиненням нею адміністративного правопорушення. Більше того, положеннями статті 38 КУпАП визначено різні строки накладення адміністративного стягнення, в залежності від вчиненого адміністративного правопорушення. Відтак, суд не бере до уваги доводи сторони захисту щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП без встановлення суті самих правопорушень та винності особи у їх вчиненні, які суперечать також положенням ст.280 КУпАП.

Як встановлено судом, порушення, допущені ОСОБА_2 31.08.2016 року та з моменту вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень пройшло більше двох років. При цьому справа на судовий розгляду до Кіровського районного суду м.Кіровограда надійшла після повернення її судом для належного оформлення та у звязку із направленням її із порушенням правил підсудності до Ленінського районного суду м. Кіровограда 10 серпня 2018 року. У подальшому розгляд справи був неодноразово відкладений за клопотаннями ОСОБА_2 з поважних та обєктивних причин відповідно до вимог ч.2 ст.268 КУпАП, оскільки остання перебувала на лікуванні, а при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.172-7 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обовязковою.

Згідно з п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП.

За викладених обставин провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності як за ч.1 ст.172-7 КУпАП, так і за ч.2 ст.172-7 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Керуючись ч.3 ст.38, п.7 ст.247, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня винесення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Кіровського районного

суду м. Кіровограда В.В. Поступайло