АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/1930/18 Суддя суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 33/790/542/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець смт. Великий Бурлук Харківської обл.

- визнаний винним в скоєнні адміністративних правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Судом зазначено, що 03 квітня 2018 року о 05 год. 31 хв. по пр. Московському, 190/1 в м. Харкові ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння: порушення мови, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в приміщенні закладу охорони здоровя (КЗОЗ ХОНД) за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26 відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на її незаконність, вказує, що судом не встановлені усі обставини по справі, а висновки, які зробив суд не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя.

Дані обставини підтверджуються і відеозаписами зробленими співробітниками поліції (а.с. 6) яким суд надав належну правову оцінку.

Більш того, факт відмови саме ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2,3).

Також в письмових поясненнях свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2,3), зазначили, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від підпису та пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення.

Факт відмови ОСОБА_2 від підпису та пояснень в протоколі зафіксований і на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських. (а.с. 6)

На відеозаписі з відеорегістратора поліцейського автомобіля чітко вбачається рух автомобіля ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 за кермом якого був ОСОБА_2

Таким чином особа, що керувала ним в розумінні вимог п.1.10 ПДР є водієм.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КпАП України та п. 9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція) з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Тому посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а лише хотів пройти огляд у будь-яких інших закладах охорони здоровя судом не приймається, оскільки заклад охорони здоровя, в якому поліцейські запропонували йому пройти огляд є найближчим від місця зупинки автомобіля ОСОБА_2

Чинне законодавство не передбачає право правопорушника самостійно обирати лікарняний заклад для проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного спяніння.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції або свідків було необєктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 чи його захисник суду не надали.

Також судом не приймається посилання ОСОБА_2 на те, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки, оскільки відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Посилання на те, що ОСОБА_2 мав пройти огляд на стан наркотичного спяніння на місці зупинки неспроможне, на місці зупинки за допомогою технічних засобів огляд може проводитись лише на предмет перебування водія в стані алкогольного спяніння.

Посилання ОСОБА_2 на те, що наказ Головного управління охорони здоровя ХОДА від 20.01.2010 № 39 «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», на який посилався районний суд, є не чинним апеляційним судом не приймаються, оскільки не спростовують вірність висновків районного суду і суттєвого значення в даному в випадку не має.

Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного спяніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280 , 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_2 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_6