Дата документу Справа № 334/177/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/177/18 Суддя в 1-й інстанції Добрєв М.В.
Провадж. № 33/778/266/18 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 та її захисника-адвоката ОСОБА_2, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: м.Запоріжжя, вул. 8 березня, 90,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 04.01.2018 року о 20-00 годині в м. Запоріжжі по вул.Ладозька,б.13 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом автомобілем BMW 525, державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: стійкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5. ПДР України.

ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не перебувала в стані алкогольного сп'яніння, запах з ротової порожнини від ліків, які вона періодично вживає, так як страждає хронічним бронхітом та гіпертонічною хворобою. Порушення мови є її специфічною фізіологічною ознакою, порушень координації рухів не було, не зовсім адекватна поведінка наслідок перенесення ДТП. Вказує, що раніше не притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП, тому не знала процедури проходження огляду. Дійсно, поліцейськими було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, але вона відмовилась, однак пройти огляд в закладі охорони здоров'я не відмовлялась. Під час зупинки транспортного засобу та прибуття працівників поліції вказаних в протоколі свідків не було, судом першої інстанції свідків не допитано. Направлення на огляд в КУ «ЗОКНД» ЗОР було виписане тільки о 21 год. 55 хв., тобто, за 5 хвилин до закінчення 2-х годинного строку проходження огляду. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про відсторонення водія від керування транспортним засобом і поліцейськими такі документи не складались. Крім того, справа була розглянута за моєї відсутності, чим було порушено право на захист та принцип публічності проголошення судового рішення. Причина її відсутності була поважною, так як вона перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Запорізька міська клінічна лікарня №10», що підтверджується листком непрацездатності та випискою з медичної картки стаціонарного хворого. Тим більше судових повісток про виклик до суду на 01.03.2018р. не отримувала. На підставі викладеного, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1,адвоката на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 414503 від 04.01.2018 року (а.с. 1), актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану спяніння відносно ОСОБА_1 від 04.01.2018 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння за допомогою алкотесту Драгер та огляду в медичному закладі.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 підтвердила факт керування транспортним засобом та небажання проходити огляд за допомогою алкотесту.

До доводів апеляційної скарги щодо не перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння апеляційний суд ставиться критично, оскільки свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що ОСОБА_1 знаходилася з явними ознаками алкогольного спяніння (а.с. 6, 15).

Твердження апелянта, що їй не було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров'я та під час зупинки транспортного засобу і прибуття працівників поліції вказаних в протоколі свідків не було є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно з вимогами п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МОЗ/МВС від 09 листопада 2015 року №1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з відеозапису з боді-камери поліцейського зафіксована відмова ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння як за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки, так і в медичному закладі, отже на думку суду апеляційної інстанції, вказані доводи є непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було допитано свідків події апеляційною інстанцією не приймаються до уваги, оскільки вказаними особами надавалися письмові пояснення з приводу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1, які поряд з іншими доказами, досліджувалися судом першої інстанції у сукупності.

Досліджені письмові докази узгоджуються із відомостями з оглянутого відеозапису події.

За встановлених обставин, приходжу до висновку про відсутність порушення визначених ст. 266 КУпАП положень огляду водія транспортного засобу на стан спяніння.

Посилання в апеляційні скарзі щодо часу складання направлення на огляд не заслуговують на увагу, оскільки положення Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затверджених постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103 визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду, а не оформлення його результатів.

При цьому звертає на себе увагу зафіксований час зупинки ОСОБА_1, що мало місце 04.01.2018 року о 20.00 год. та час складання протоколу про адміністративне правопорушення о 22.00 год., що відповідає вимогам ст. 266 КУпАП стосовно тривалості часу медичного огляду.

В даному випадку працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляд не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, що передбачено ч.4 ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення доводи апелянта щодо не відсторонення ОСОБА_1 від управління транспортним засобом, оскільки ці обставини не стосуються самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження відповідного огляду на стан спяніння, тобто не є такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності апелянта, чим порушено право на захист та принцип публічності проголошення судового рішення апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, щосторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд першої інстанції, не дивлячись на наявність в протоколі відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату судового розгляду, додатково використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи - матеріали справи містять судову повістку, направлену на зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення адресу ОСОБА_1, яка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 17).

Крім того, права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні шляхом поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду та виклику її та захисника до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції надав ОСОБА_1 можливість бути присутньою в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов'язана виключно із волевиявленням особи і апелянт ОСОБА_1 реалізувала зазначені права при апеляційному розгляді.

Будь - які інші доводи апелянта, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати його причетність до вказаного правопорушення, суду не надано.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі перевірив докази, наявні в матеріалах справи, які відповідають вимогам КУпАП та узгоджуються між собою.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, суд в постанові дав зазначеним доказам належну оцінку, та, на підставі цих доказів, які є допустимими, так як відповідають вимогам ст. 266 КУпАП правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень норм процесуального права не встановлено.

За таких обставин постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову суддіЛенінського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_7