Справа № 127/8373/18
Провадження № 33/772/463/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Мішеніна С. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 р. м. Вінниця

Суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області Мішеніна С.В,

за участю прокурора - Михайлини О.М., Марченкова Д.С.

захисника ОСОБА_2

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого служба автомобільних доріг у Вінницькій області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 6 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2018 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 6 КУпАП.

Як зазначено у постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 91 від 06.04.2018 року ОСОБА_3, перебуваючи на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, будучи згідно підпункту «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), субєктом відповідальності за корупційні правопорушення та правопорушення повязані з корупцією, в порушення ч. 2 ст. 52 Закону, в установлений законом термін, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, а саме про придбання автомобіля марки «Chevrolet Captiva», 2007 року випуску, вартістю 316 026 грн, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172 6 КУпАП.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2018 року, прийняти нове рішення, яким визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Вимоги мотивовано тим, що постанова суду є необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, без повного, всебічного зясування всіх обставин адміністративної справи, чим порушено ст. 245, 251, 252 КУпАП.

Прокурор вважає, що твердження суду про закриття провадження у звязку з відстуністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення є помилковим.

Під час апеляційного розгляду прокурори Михайлина О.М., Марченков Д.М., підтримали апеляційну скаргу, виходячи з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст.55 Конституції України,вважають, що апеляційна скарга підлягає розгляду, просили задоволити з підстав наведених у апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили повернути апеляційну скаргу прокурору в звязку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження.

Вислухавши пояснення прокурорів Михайлини О.М., Марченкова Д.С, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, захисника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Дійсно ч.1 ст. 250 КУпАП, на яку у апеляційній скарзі посилався прокурор, передбачено, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9 КУпАП участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку посилався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-V11 від 18.04.2013 року, проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697- V11 від 14.10.2014 року.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі 1V Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст.250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП України «Основні положення».

Частиною 2 ст. 294 КУпАП визначено вичерпний перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП зі змінами, внесеними Законом України від 16.03.2017 № 1952-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, тобто при здійсненні нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, дана справа ніяким чином не повязана із застосуванням заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи ОСОБА_3

Тому, в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Виходячи із загальних положень про дію у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, суд приходить до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП України, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення , якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, повязаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом « Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

Посилання прокурора на наявність у нього права на оскарження постанови суду в справі про адміністративне правопорушення, виходячи з загальних конституційних засад судочинства та положень ст.6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не може бути визнано обгрунтованим.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційна скарга подана прокурором на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2018 року, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поверненню прокурору, у звязку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2018 року відносно ОСОБА_3 повернути особі, як її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ОСОБА_5

Суддя : /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя: