АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/3391/18 Суддя 1-їінстанції: Теслікова І.І.
Провадження № 33/790/880/18
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною захисника ОСОБА_4 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року у відношенні ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14.05.2018 року о 17-10 в м. Харкові, на вул. Мерефянське шосе, 2 ОСОБА_3, керував автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому Законом порядку у медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків. За вказаним фактом було складено протокол про адміністративне правопрушення серії БР № 263534 від 14.05.2018 року.

Не погодившись з таким рішенням, захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати.

В апеляційній скарзі її автор вказує на безпідставне незадоволення його клопотання про відкладення судового розгляду у зв'язку з неявкою працівників поліції.

Також вказує, що справу було розглянуто за відсутністю ОСОБА_3, який повідомляв про незаконні дії працівників поліції, а саме : відеореєстрація проводилась з порушеннями наказу № 100, та неодноразово переривалась; ОСОБА_3 неодноразово вказував, що працівник поліції говорили йому, що він може відмовитись від огляду та доводити свою правоту у суді, але такої розмови не міститься у відеоматеріалі; зупинка транспортного засобу була безпідставна, а саме через не включенні вдень габаритів автомобіля; водій насправді первинно дав згоду на проходження медичного огляду, однак в цей час не було свідків, в порушення вимог Інструкції. Такі свідки були залучені пізніше до медичного закладу, та у зв'язку з такими незаконними діями працівників поліції, ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду; згідно змісту відеореєстратора, працівники поліції на місці зупинки не пред'явили ОСОБА_3 ліцензійні спецпристрої для встановлення у нього стану наркотичного сп'яніння; лікар, який склав акт про відмову ОСОБА_3 проходити медичний огляд, не мав ліцензію; протокол відносно ОСОБА_3 було складено без свідків.

Вказує, що постанова суду першої інстанції винесена 13.08.2018 року, а 14.08.2018 року спливає строк накладення адміністративного стягнення, та вважає що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції строк накладення стягнення сплинув.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Пунктом 12 розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що огляд водія на встановлення стану наркотичного сп'яніння проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ цієї Інструкції, перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров'я України, Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 3 цього розділу встановлено, що огляд у закладах охорони здоров'я щодо виявлення стану сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Посилання апелянта щодо відсутності двох свідків під час зупинки транспортного засобу апеляційний суд відкидає, оскільки свідки відповідно до ст. 266 КУпАП залучаються задля фіксування результату під час проведення огляду водія за допомогою технічного засобу або у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння.

Апеляційний суд вважає, що доводи щодо ніби то незаконної зупинки транспортного засобу самі по собі не спростовують правильність прийнятого рішення щодо наявності порушень п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а твердження, що лікар який склав висновок про відмову від проходження медичного огляду не ніби то має відповідної ліцензії, апеляційний суд відкидає, оскільки такий висновок виданий КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», який входить до медичних закладів, що мають право на проведення такого огляду.

Відхиляє апеляційний суд і посилання, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 було складено за відсутності свідків, оскільки згідно змісту відеозапису з нагрудної камери zm0083, свідки були залучені працівниками поліції та в їх присутності складався протокол та відбирались пояснення, якими засвідчено відмову ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд також відкидає доводи апелянта щодо необхідності закриття апеляційним судом справи на підставі положень п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки згідно протоколу серії БР № 263534 водія ОСОБА_3 було зупинено 14.05.2018, при цьому виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, і від проходження огляду у медичному закладі він відмовився, а постанову відносно нього винесено від 13.08.2018 року, тобто в строк, передбачений ст. 38 КУпАП, і апеляційний суд на даний момент переглядає правильність цього рішення.

Крім того, твердження ОСОБА_3, що він заробляє кошти саме шляхом керування транспортним засобом, апеляційний суд оцінює критично, оскільки жодних доказів цього суду надано не було, а згідно змісту вище вказаного протоколу останні не працює.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 повідомив, що він не був обізнаний з вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про те апеляційний суд вважає, що такі пояснення не звільнюють водія від відповідальності.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються матеріалами справи, а саме : протоколом про адміністративне правопорушення серії БР 263534 від 14.05.2018 року, лікарським висновком № 996 від 14.05.2018 року щодо відмови пройти огляд, поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, змістом відеозапису, де відображено відмову водія ОСОБА_3 в медичному закладі пройти огляд.

Цим доказам на думку апеляційного суду суддею суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року у відношенні ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик