Справа № 489/2146/17 11.09.2018 11.09.2018 11.09.2018
Номер провадження: 33/784/412/18
Судова справа № 489/2146/17 Головуючий суду першої інстанції Захарченко Д.В.
Провадження № 33/784/412/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Царюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року про відмову у виправленні помилки у виконавчому документі та поновленні строку пред'явлення його до виконання у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 88-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2017 року постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 88-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Також з ОСОБА_3 стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням про стягнення судового збору, про накладення штрафу, як засобу процесуального примусу, стягувачем є Державна судова адміністрація України.

28 червня 2018 року Державна судова адміністрація України звернулася з заявою до місцевого суду про виправлення помилки у виконавчому документі та поновленні строку на пред'явлення вказаної постанови в частини стягнення судового збору до виконання.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, районний суд зазначив, що норми КУпАП не передбачають на стадії виконання постанови у справах про адміністративне правопорушення поновлення строків на пред'явлення такої постанови до виконання, а норми Цивільно-процесуального Кодексу, на які посилається стягувач, застосуванню не підлягають.

Не погодившись з постановою суду, Державна судова адміністрація України 23 серпня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду та задовольнити їх заяву. При цьому мотивувала свої доводи тим, що висновки районного суду є помилковими, суд не врахував, що заявник просив поновити строк для пред'явлення постанови до виконання тільки в частині судового збору та повинен був обговорити питання застосування закону за аналогією права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, що оскаржується, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За положеннями ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу за адміністративні правопорушення забезпечується системним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Порядок та особливості виконання постанови про накладення адміністративних стягнень визначено нормами Розділу V Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до ст. 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень (ч. 2 цієї статті).

Таким чином процесуальними нормами КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Такі строки визначені й нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У справах про адміністративні правопорушення стягувачем завжди є держава або державний орган.

Отже зазначеними правовими нормами передбачено тримісячний строк для звернення постанови про накладення адміністративних стягнень та не передбачено вирішення питання судом про поновлення визначеного строку.

При цьому постанова про накладення адміністративного стягнення є виконавчим документом, який підлягає виконанню у визначені законом строки в цілому, тобто як щодо адміністративного стягнення, так і щодо стягнення в частині судового збору.

Як встановлено постанова про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_3 винесена районним судом 26 травня 2017 року. Ця постанова не була оскаржена та щодо цього судового рішення не застосовувалася відстрочка його виконання, а відтак перебіг строку давності розпочався 27 травня 2017 року, а закінчився 28 серпня 2017 року.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення строку, визначеного ст. 303 КУпАП, Державна судова адміністрація України, як стягувач у цій справі, вважала за можливе застосувати до правовідносин, що виникли, аналогію закону, зокрема, ч. 1 ст. 433 ЦПК України, якою визначено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документу з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Між тим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування зазначених норм цивільного процесуального закону, а тому доводи апеляційної скарги про помилковість зазначеного висновку районного суду не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Повна чи часткова відсутність норм, які регулюють певні суспільні відносини в юриспруденції отримали назву прогалин в законодавстві. Розрізняють прогалини в праві та прогалини в законі, у зв'язку з чим розроблені способи заповнення прогалин в процесі застосування закону, які отримали назву аналогії.

Аналогія закону - це вирішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов'язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм.

Аналогія права передбачає вирішення справи чи конкретного юридичного питання на основі принципів права, загальних начал і змісту законодавства.

У Кодексі про адміністративні правопорушення законодавчо не визнано питання застосування правової аналогії, виходячи з того, що в тих галузях законодавства, які пов'язані з встановленням відповідальності за вчинення правопорушення, спосіб подолання прогалин як правової аналогії в матеріальних нормах повністю виключається.

Аналогія норм процесуального закону, на думку апеляційного суду, може бути застосована виключно з метою розширення можливостей забезпечення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за умови недопущення збільшення компетенції державних органів та посадових осіб (суб'єктів владних повноважень).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено Державній судовій адміністрації України в поновлені строку для пред'явлення до виконання постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності в частині стягнення з останньої судового збору.

Оскільки суб'єкту звернення до суду відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення до виконання постанови суду по адміністративній справі, то вирішення питання про виправлення помилки в цій постанові є недоцільним. Між тим, необхідно зазначити, що районним судом 30 серпня 2017 року Первомайському міському відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, який займався примусовим виконання вказаної постанови, повідомлявся реєстраційний номер облікової картки платника податків - ОСОБА_3 Ці обставини давали можливість заявнику оскаржити дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа з цих підстав.

Обґрунтування заявником пропуску строку, визначеного ст. 303 КУпАП, великою кількістю постанов про адміністративне правопорушення, що потребують примусового виконання, а також малою кількістю працівників юридичного відділу не можуть бути взяті до уваги, оскільки не мають правового значення при вирішенні вимог заявника та свідчать про те, що зазначені прогалини в законодавстві повинні заповнюватися шляхом внесення змін і доповнень у закони та видання нових, більш досконалих юридичних актів.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Л.М. Царюк