Номер провадження 3/754/2476/18
Справа №754/5749/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

згідно відповіді Державної фіскальної служби України надати реєстраційний номер

облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості з причин: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 187085, гр. ОСОБА_1, 19.04.2018 р. о 10:05 год. по пр. Маяковського,38 в м. Києві керував автомобілем Opel Frontera, держаний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що під час його зупинки працівниками поліції він не перебував у стані наркотичного сп'яніння, відмовився пройти огляд на стан сп'яніння в зв'язку тим, що поспішав.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За відмову від проходження медичного огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння.

Частина 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

11.06.2018 р. на адресу суду надійшло клопотання Громадської організації «Спілка ветеранів антитерористичної операції Святошинського району м. Києва» від 16.05.2018 р. в якому остання просить звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації для застосування заходу громадського впливу, оскільки з 12.01.2016 р. ОСОБА_1 є членом громадської організації, алкогольні напої не вживає, добрий сім'янин. Крім того, використовує власний свій автомобіль для надання допомоги учасникам АТО та їх членам сім`ї.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КУпАП Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Передача матеріалів на розгляд громадської організації є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вважаю, що застосування ст.21 КУпАП в даному випадку є неможливим, а тому таке клопотання не може бути задоволено.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнути з правопорушника судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, як з особи, на яку накладено стягнення.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (352,40 гривень).

Керуючись ст. ст. 21, 23, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят два) гривни 40 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня вручення постанови в Апеляційний суд м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва.

Суддя