АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/246/2018 Суддя 1 інстанції - Валігура Д.М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_3 08.10.2017 року, о 03 год. 45 хв. в м. Києві по пр.-т. Науки, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він не перебував у стані алкогольного сп'яніння та категорично заперечував факт вживання алкогольних напоїв.

Крім цього ОСОБА_3 вказує на те, що працівниками патрульної поліції не пропонувалось йому пройти огляд на стан сп'яніння у лікаря нарколога.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані про запрошення інспекторами патрульної поліції двох свідків для фіксації відмови від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога.

ОСОБА_3 стверджує, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Працівники патрульної поліції зобов'язані були направити його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння, чого зроблено не було.

Крім того апелянт вказує на те, що матеріали справи свідчать про те, що особу, яка керувала транспортним засобом, не було відсторонено від керування з метою припинення адміністративного правопорушення, як того вимагає ст. 266 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, пояснення інспектора патрульної поліції Столяра Р.М., перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перш за все відмічаю, що згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 110658 від 08 жовтня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою з дотримання вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, згідно з яким ОСОБА_3 08.10.2017 року, о 03 год. 45 хв. в м. Києві по пр.-т. Науки, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України. (а.с. 1).

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, виявлені працівниками поліції 08.10.2017 року у ОСОБА_3 в розумінні п.п. 1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 08 жовтня 2017 року о 04 год. 05 хв. від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в протоколі не вказано (а.с. 2).

Також факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується поясненнями в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектора патрульної полії Столяра Р.М. та витребуваним на запит апеляційного суду відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 08 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3, з яких вбачається, що 08.10.2017 року ОСОБА_3 на пр-ті Науки, 53 в м. Києві був зупинений працівниками патрульної поліції. Водієві було пояснено причину зупинки. Під час спілкування з ОСОБА_3 інспекторами патрульної поліції у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, які стали підставою для пропонування працівником поліції проходження огляду на стан сп'яніння. ОСОБА_3, неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», або в найближчому закладі охорони здоров'я, однак пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі останній категорично відмовився, проте погодився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер». Після декількох спроб пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_3 не вдалося здійснити продування вказаного приладу, оскільки він декілька разів пробував це зробити, однак повітря вдихав до себе, або ж видихав не в потрібній кількості, яка не була достатньою для проведення аналізу приладом «Драгер», що було розцінено як свідками, так і працівниками патрульної поліції як ухилення від проходження огляду та у зв'язку з чим на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, інспектор патрульної поліції Столяр Р.М. зазначив, що посилання ОСОБА_3 на несправність приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу були спростовані, шляхом використання ним особисто зазначеного приладу (проте з використанням іншого муштука) та проходження огляду на визначення стану сп'яніння, за результатами якого вказаний прилад визначив результат.

Окрім цього, за вимогою ОСОБА_3 йому було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на прилад «Драгер», з якими останній ознайомився.

Наведеними пояснення працівника поліції Столяра Р.М. та даними відеозапису повністю спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність двох свідків при фіксації відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою технічного засобу «Драгер», так і у лікаря нарколога та порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння є безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_3за ч. 1 ст. 130 КУпАП не за керування у стані алкогольного сп'яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння особою, що керувала транспортним засобом.

Що стосується посилань ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що поліцейськими не було виконано вимог ст. 266 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем, то і такі доводи апеляційної скарги спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, відповідно до якого ОСОБА_3 попереджено про те, що у зв'язку з виявленням у нього ознак алкогольного сп'яніння та відмови від проходження огляду на виявлення стану сп'яніння, про що складено протокол, він (ОСОБА_3.) не вправі сідати за кермо та запропоновано виклик драйвера.

Сукупність наведених вище доказів свідчить про те, що суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Обраний суддею Доманському О.А. вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал