Справа № 136/794/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від т.в.о. начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше притягуваного до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП,

за ч. 3 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу, 14.04.2018 о 02:35 год. в місті Калинівці Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mercedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: звужені зіниці очей, не природна блідність обличчя. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на визначення стану спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР. Такі дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 130 КУпАП,

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав при вищевказаних фактичних обставинах, пояснивши суду, що керував автомобілем марки Mercedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 без прав на керування траспортним засобом, оскільки був позбавлений прав відповідним рішенням суду. Біля 02 год. 35 хв. Його зупинили працівники поліції для перевірки документів на що він пред»явив паспорт громадянина України. Потім поліцейські стали перевіряти його особу по своїй базі даних і з»ясували, що він раніше неодноразово притягувався до відповідальності. Погрожуючи відібрати автомобіль, поліцейські змусили його підписатись в протоколі за відмову від огляду на стан сп»яніння. Після цього його, ОСОБА_1 відпустили і він поїхав далі у своїх справах. Жодних ознак сп»яніння у нього ОСОБА_1 не було, а тому він вважає, що і проходити огляд на стан сп»яніння працівники поліції не мали права. Як вказує ОСОБА_1 вони йому і не пропонували огляду, а лише написали відповідний протокол. Тієї ж ночі десь через годину-півтори його зупиняв інший екіпаж поліції, який також складав на нього протокол. Якщо працівники поліції вважали, що він, ОСОБА_1, знаходиться в стані алкогольного сп»яніння, то як вони могли відпустити їхати далі.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує (користуючись кермом та іншими пристроями, спрямовувати рух, хід, роботу чого-небудь.) транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, вчинена особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення та є аналогічними, судом встановлено, що 14.04.20188 о 02:50 вони були запрошені в якості свідків під час складання протоколу працівниками поліції за ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Судом вживались заходи щодо зясування усіх істотних обставин справи шляхом виклику вказаних свідків до суду, утім, будучи належним чином повідомленим в судове засідання вони не зявились.

Санкція ч. 3 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Порушення Правил дорожнього руху за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 6 Розділу ІІ Інструкції). В присутності свідків також фіксується відмова особи від проходження огляду на стан сп"яніння.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Будучи повідомленими про час і місце розгляду справи за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення свідки в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, що позбавило можливості особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського ОСОБА_4 з прав людини у справі ОСОБА_3 і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів письмові пояснення свідків не можуть бути покладені в основу винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

При цьому, судом враховано пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з приводу того, що він був тверезий та ознак алкогольного ст»яніння не мав, а відтак були відсутні підстави для його огляду в медичному закладі. Твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, щодо його подальшого керування транспортним засобом з дозволу поліції підтверджені, як рапортом інспектора роти № 4 батальйону УПП у Вінницькій області ОСОБА_5, який долучений до протоколу і який не містить відомостей про відсторонення водія від керування, а лише констатує факт складання адмінматеріалів та копією протоколу серії БД № 385236, який був складений на ОСОБА_1 того ж дня, через невеликий проміжок часу та оглянутий в судовому засіданні.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що обставини наведені у протоколі про адміністративні правопорушення не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд оцінивши усі зібрані докази в їх сукупності дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) за ч.3 ст.130 КУпАП, - за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Д.Т. Кривенко