ун. № 759/6766/18
пр. № 3/759/3303/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Київ Суддя Святошинського районного суду м. Києва Бандура І.С., за участі прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Безгинського Ю.С., захисника ОСОБА_2, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали, що надійшли з Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, працює начальником в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області, проживає за адресою: АДРЕСА_4 за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2018 року в провадження Святошинського районного суду м. Києва з Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції надійшла справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин не повідомила Національне агенство про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агенства через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, зокрема зазначено, що відповідно до наказу Держгеокадастру від 02.09.2016 р. № 1130-то «Про призначення ОСОБА_3», ОСОБА_3 призначено на посаду заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області, як таку, що пройшла конкурсний відбір на цю посаду.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 р., № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику усфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відностн, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.

Згідно з постановою КМУ від 14.01.2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру», п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністрства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2016 р. за № 1391/29521, Головне управління Держгеокадастру в Київській області є територальним органом Держгеокадастру та йому підпорядковане.

Так, ОСОБА_3, будучи керівником територіального органу виконавчої влади (державного органу), категорія посад державної служби «Б» (абзац 3 п. 2 ч. 2 ст. : Закону України «Про державну службу»), відповідно до абзацу 15 ст. 1, пп «в», п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, Начальник Головного управління Держгеокадастру у Київській області, є суб'єктом декларуваня, на якого поширюється дія Закону та є особою, яка станом на дату вчинення правопорушення та на даний час займає згідно ст. 50 Закону, відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № ВК9 к2/182 від 31.01.2017 р., ОСОБА_3, придбала у ОСОБА_5, майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: квартира, яка знаходиться за АДРЕСА_1, вартість на день укладання договору становила 1688004 грн.

Згідно з актами-передачі грошових коштів та приймання-передачі майнових прав від 31.01.2017 р. до договору купівлі продажу Майнових прав № ВК9 к2/182 від 31.01.2017 р. покупцем ОСОБА_3, було сплачено 1688004 грн., що визначено договором та прийнято майнові права на об'єкт нерухомості квартира, яка знаходиться за АДРЕСА_1.

Так, ОСОБА_3, було укладено договір про надання послуг у сфері права від 31.01.2017 р з ФОП ОСОБА_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, з метою здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017 р. № 86660427, міститься запис про право власності № 20304911 від 04.05.2017 за ОСОБА_3, щодо зазначеного вище об'єкту нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_3, з 04.05.2017 р. протягом 10 днів зобов'язана була подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані шляхом заповнення електронної форми повідомлення на сайті Національного агенства.

Проте, згідно відомостей реєстру, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, що стосується зазначеного мана на суму 1688004,24 грн., ОСОБА_3, подано лише 30.10.2017 р.

В судовому засіданні ОСОБА_3О, свою вину не визнала та пояснила, що було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ВК9 к2/182 від 31.01.2017 р., за яким вона придбала у ОСОБА_5, майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: квартира, яка знаходиться за АДРЕСА_2. Того ж дня, між нею та ФОП ОСОБА_6, було укладено договір про надання послуг у сфері права від 31.01.2017 р з., реєстраційний номер НОМЕР_1, з метою здійснення державної реєстрації права власності на зазначене майно. Також зазначила, що останнього було повідомлено, ФОП про необхідність повідомлення її про реєстрацію речого права на зазначену квартиру у день її реєстрації, у зв'язку з необхідність подачі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Проте, як зазначила вона, ФОП ОСОБА_6, не було повідомлено її про реєстрацію речового права. Та як зазначила, про реєстрацію речового права вона дізналась випадково та звернулась до ФОП ОСОБА_6, з вимогою пояснення, чому останні її про це не повідомив. На що отримала письмову відповідь, що на підставі укладеного договору купівлі-продажу майнових прав, згідно з наданими дорученнями, 10.05.2017 р. було зареєстровано речове право на вказану квартиру, та у звязку з технічою помилкою, вони не повідомили її вчасно про факт реєстрації речового права. Просила провадження у справі закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник- авдвокат ОСОБА_3 - ОСОБА_2, пояснення свого довірителя підтримала, та просила провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення у її довірительки. На думку захисника, в судовому засіданні не встановлено та не доведено наявність у ОСОБА_3 прямого умислу, спрямованого на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки остання не приховувала купівлю даного майна. Надавши до суду письмові пояснення.

Прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Безгинський Ю.С., просив, притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, ОСОБА_3, за наявністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні заслухавши пояснення ФОП ОСОБА_6, допитаного в якості свідка, який показав суду, що дійсно між ним та ОСОБА_3, було укладено договір про надання послуг у сфері права від 31.01.2017 р з., реєстраційний номер НОМЕР_1, з метою здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. На виконання укладеного договору, було зареєстровано право власності 10.05.2017 за ОСОБА_3, щодо нерухомого майна, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Також, зазначив, що ОСОБА_3, повідомляла його про необхідність повідомлення її про реєстрацію права власності, в зв'язку з необхідністю поданння повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, проте по технічним причинам, він не повідомляв її про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав.

Згідно ч. 2 ст. 7, ст. ст. 245, 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт, суб'єктивна сторона.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, проте приходить до висновку про закриття провадження у справі, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 2 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Як встановлено у суді, ОСОБА_3, будучи керівником територіального органу виконавчої влади (державного органу), категорія посад державної служби «Б» (абзац 3 п. 2 ч. 2 ст. : Закону України «Про державну службу»), відповідно до абзацу 15 ст. 1, пп «в», п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, Начальник Головного управління Держгеокадастру у Київській області, є суб'єктом декларуваня, на якого поширюється дія Закону та є особою, яка згідно ст. 50 Закону, відповідальне та особливо відповідальне становище.

Частиною другою ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Частиною 3 ст. 52 Закону №1700-VІІ передбачено, що порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі з 1 січня 2017 року 1600 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі з 1 січня 2017 року 1762,00 гривень.

Тому, отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року станом на 1 січня 2017 року складає 80 000 гривень, у 2018 р. - 88100,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № ВК9 к2/182 від 31.01.2017 р., ОСОБА_3, придбала у ОСОБА_5, майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартість на день укладання договору становила 1688004,00 грн. Згідно з актами-передачі грошових коштів та приймання-передачі майнових прав від 31.01.2017 р. до договору купівлі продажу Майнових прав № ВК9 к2/182 від 31.01.2017 р. покупцем ОСОБА_3, було сплачено 1688004,00 грн., що визначено договором та прийнято майнові права на об'єкт нерухомості квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Також ОСОБА_3, було укладено договір про надання послуг у сфері права від 31.01.2017 р з ФОП ОСОБА_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, з метою здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017 р. № 86660427, міститься запис про право власності № 20304911 від 04.05.2017 за ОСОБА_3, щодо зазначеного вище об'єкту нерухомого майна.

Згідно відомостей реєстру, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, що спосується зазначеного майна на суму 1688004,24 грн., ОСОБА_3, подано лише 30.10.2017 р.

Як пояснила суду ОСОБА_3, нею було подано повідомлення про зміни майнового стану, лише після цього як їй стало відомо про реєстрацію права власності на нерухоме майно за нею.

Зі змісту Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3 також вбачається, що повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Під суттєвою зміною у майновому стані субєкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня року, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно.

Таким чином, 04.05.2017 року у ОСОБА_3, як суб'єкта декларування, відбулись суттєві зміни у майновому стані.

Статтею 172-6 ч. 2 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимогст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п.2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченог ост. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Разом з тим, як судом зазначалося вище, склад вказаного правопорушення є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а не бездіяльність як зазначає ініціатор протоколу.

Обєктивна сторона у виді бездіяльності виключає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Отже особа, повинна мати певний умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, у зв'язку з чим, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Як пояснила ОСОБА_3 в судовому засіданні, вона не мала умислу приховати інформацію щодо суттєвих змін свого майнового стану. І коли, їй стало про це відомо, вона подала відповідне повідомлення.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що у ОСОБА_3 відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки остання не приховувала придбання даного майна.

Зазначені обставини можуть свідчити лише про наявність в її діях несумлінного ставлення до свого обов'язку, а саме не здійснення свідомого вольового контролю за необхідністю своєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, який втрачено з її вини.

Таке ставлення до діяння може свідчити лише про необережну форму вини ОСОБА_3

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2018 року дії ОСОБА_3, які визначають суб'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП в ньому не відображені.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, спрямованого на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а відповідно суб'єктивної сторони правопорушення, що є обов'язковим елементом складу останнього.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_3 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, переслідувала будь-який корупційний інтерес, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і в судовому засіданні не встановлені.

Згідно з вимогами ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконанім рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладені обставини, суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Такий підхід до захисту прав особи зафіксований у ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може однозначно без сумнівів і застережень розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Викладені обставини свідчать про недоведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_3 суб'єктивної та об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

У зв'язку з вищевикладеним, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 52 Закону України « Про запобігання корупції», ст. ст. 7,9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, 245, 247, 283-285, 287 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП- закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Святошинського

районного суду м. Києва І.С. Бандура