Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/133/2018
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Яковлєвої С.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Як встановлено постановою судді, 13.09.2017 року о 04 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 50, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння: сухість ротової порожнини, сповільненість рухів, блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2017, скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, яка не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, як зазначає скаржник у своїй скарзі, судом було вірно встановлено, що 13.09.2017 о 03 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 50 до нього під'їхав поліцейський патруль і співробітники поліції запропонували йому пройти перевірку на стан наркотичного сп'яніння. Він відмовився пройти перевірку на місці, натомість був згоден пройти цей огляд у медичному закладі у відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі - Інструкція). Однак його пропозиція щодо проходження огляду в лікарні була проігнорована.

Крім того, як стверджує ОСОБА_2, він вимагав у співробітників поліції проінформувати його про порядок застосування спеціального технічного засобу та надати йому сертифікат невідповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, однак і це його прохання співробітниками поліції також було проігноровано, у зв'язку він виявив бажання пройти огляд на наркотичне сп'яніння у медичному закладі.

З огляду на вищенаведене, а також вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП, висновок суду про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується лише на протоколі про адміністративне правопорушення від 13.09.2017 та письмових поясненнях свідків, яких не було викликано в судове засідання, незважаючи на неодноразові його клопотання про це в суді. Без задоволення залишилось і його клопотання про виклик в судове засідання безпосередньо самих інспекторів поліції, які складали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, так само як і клопотання про надання йому безоплатної правової допомоги.

Обґрунтовуючи причини пропуску та підстави для поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 посилається на те, що він проходив відбір до Національної поліції, після чого відвозив гуманітарну допомогу в зону АТО для бійців Збройних Сил України, у зв'язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження було ним порушено з поважних причин.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідка ОСОБА_4 (інспектора УПП у м. Києві, яка складала протокол); перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що цей строк підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на фактичні обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які наведені в оскаржуваній постанові, а саме про те, що останній 13.09.2017 року о 04 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 50, керував транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, суд апеляційної інстанції не може визнати оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, з огляду на таке.

Як вбачається з постанови судді від 13 жовтня 2017 року, свій висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя обґрунтував тим, що його вина підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Проте, встановлені під час апеляційного розгляду обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи щодо ОСОБА_2 не містять в собі належних та достовірних доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, у відповідності до вимог п. 12 Розділу ІІ вказаної вище Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Згідно з вимогами п. 6 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказам МВС України від 07.11.2015 року № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Незважаючи на вказані вимоги нормативно-правових актів, якими повинен був керуватися поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи щодо ОСОБА_2 не містять беззаперечних даних про те, що ці вимоги були дотримані, оскільки з письмових пояснень свідків, прізвища яких зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, неможливо встановити, за яких обставин ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, з огляду на те, що за своєю формою, вони мають вже надрукований зміст, в якому поліцейський заповнює лише свої дані, дані водія та свідка, а останній тільки ставить свій підпис.

Окрім цього, в письмових поясненнях вказаних свідків зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження перевірки для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», хоча згідно вимог відповідної Інструкції водій підлягав огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Між тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, шляхом заслуховування пояснень в суді апеляційної інстанції поліцейського ОСОБА_4, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені вище вимоги нормативно-правових актів, якими повинен був керуватися поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повному обсязі дотримані не були.

Більш того, як встановлено з пояснень в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, свідки, зазначені в протоколі з'явились лише через годину, після того коли протокол вже було складено, і вони ОСОБА_2 навіть не бачили, і в присутності свідків йому не пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а він, у їх присутності, не заявляв про відмову від проходження такого огляду, оскільки сам наполягав на проходженні зазначеного огляду у медичному закладі.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що протокол про адміністративне правопорушення від 13.09.2017 року серії БД № 441636, який було складено щодо ОСОБА_2 не може бути визнано належним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки викладені в ньому обставини, не знайшли свого об'єктивного підтвердження, а тому цей протокол не може служити доказом, який би дозволив спростувати доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також доводи апеляційної скарги щодо недотримання встановленої законодавством процедури проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_2 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об'єктивного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню, а постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року - скасуванню, із закриттям провадження по справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Піхур О.В.