Справа № 496/944/18
Провадження № 3/496/842/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Біляївського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого ПП «Назаренко», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 04.02.2018 року о 15 год. 30 хв. в с. Березань по вул. Центральній Біляївського району Одеської області навпроти будинку №63, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1, при виникненні небезпеки на дорозі, не врахував дорожню постановку, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який рухався в попутному напрямку по проїжджій частині. В результаті ДТП ОСОБА_2 були спричинені легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого останній зазнав матеріальних збитків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, при цьому пояснив, що дитина йшла посеред дороги, він подавав двічі звуковий сигнал, дитина не реагувала, він почав обїжджати хлопчика з правого боку, приблизно рухався до 20 км/г та не вважав за необхідне гальмувати, та в той час коли він порівнявся з хлопчиком, останній мабуть злякався та раптово також відстрибнув вправо та упав біля його автомобіля, від цього утворилися у хлопчика пошкодження. На транспортному засобі відсутні будь-які пошкодження, тому ОСОБА_1 стверджував, що ОСОБА_2 отримав свої пошкодження від падіння, а не від наїзду. Просив адміністративну справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

З метою повного та всебічного розгляду справи судом був здійснений виклик у судове засідання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батька ОСОБА_3

В судовому засіданні законний представник малолітнього ОСОБА_3 пояснив, що знаходився у себе на подвір`ї. Почув удар та крик дитини. Вибіг на вулицю, де побачив двох сусідів, які перенесли його сина на узбіччя, лице сина було в крові. У дитини був струс головного мозку, забите стегно. На даний час у сина погіршився зір на 70 %, вважає що з вини водія ОСОБА_1 відбулася дана подія. Заперечував, щодо ствердження ОСОБА_1 про те, що останній подав два звукових сигналу, оскільки потім як виявилось звуковий сигнал на автомобілі не працює.

Малолітній ОСОБА_2С.В у судовому засіданні, в присутності законного представника ОСОБА_3, пояснив, що він йшов додому по проїжджій частині дороги, ближче до правого краю. Раптово відчув удар автомобілю в ногу, від чого він впав на асфальт, також відповідаючи на питання пояснив, що у нього були наушники, але вони просто висіли та не знаходилися у нього у вухах. Також зазначив, що жодного звукового сигналу не було.

Також судом був здійснений виклик поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та слідчої, разом з тим поліцейський Біляївського ВП ОСОБА_4 та слідча ОСОБА_5 у судове засідання для дачі пояснень не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши ОСОБА_1, малолітнього ОСОБА_2, законного представника малолітнього ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з наступних підстав.

Згідно п. 1.10 ПДР України дорожньо транспортною пригодою є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Таким чином, для визнання події дорожньою транспортною пригодою повинні мати місце передбачені ПДР України обовязкові умови, в тому числі, отримання людиною в результаті руху транспортного засобу тілесних ушкоджень.

З пояснень малолітнього ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_3, які є послідовними і не містять між собою істотних суперечностей, вбачається, що водій автомобіля «ВАЗ 2107», ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, при цьому водії не зробив усіх передбачених ПДР заходів щоб уникнути зіткнення. Наявний на схемі ДТП гальмовий шлях автомобіля «ВАЗ 2107» вказує на те, що водій їхав с великою швидкістю.

Вказаними поясненнями повністю спростовують позиція ОСОБА_1 в суді, яка, на переконання суду, направлена на зменшення ступеня своєї участі у фактично вчиненому ДТП.

Так, у відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно п. 2.3. Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

З вищевказаного слідує, що ОСОБА_1, як водій транспортного засобу, з моменту обєктивної спроможності виявити пішохода, що перебував на проїзній частині на смузі руху його автомобіля, мав оцінити дорожню обстановку як небезпечну для подальшого руху, у звязку з чим мав діяти згідно п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 18.06.2015 року в справі 5-48кс-15, вимога п. 12.3 Правил дорожнього руху України дає можливість водію вибрати один із двох варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху. Водночас, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, оскільки маневр водія, який вирішить об`їхати перешкоду, не повинен створювати небезпек для інших учасників руху.

Таким чином, невідповідні вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля ОСОБА_1 (невиправданий маневр) знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

В матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження пояснень ОСОБА_1 з приводу абсолютної виправданості його маневру, який виходить за межі п.12.3 Правил дорожнього руху.

У відповідності до п. 2.10 ПДР України у разі причетності до ДТП водій зобовязаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатись на місці пригоди, а також повідомити про ДТП орган чи підрозділ міліції.

Вказані вимоги ПДР України ОСОБА_1 не виконав, оскільки, не зупинив транспортний засіб.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за кваліфікуючою ознакою порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна та здоровя потерпілого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 014319 від 06.03.2018 року (а.с.1), схемою місця ДТП (а.с.7), протоколом огляду місця ДТП від 04.02.2018 р. (а.с.9-15), поясненнями ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 у судовому засіданні.

З доказів, наявних у справі, а саме, з даних акту судово-медичного дослідження (обстеження) №335 від 16.02.2018 року, вбачається, що в результаті ДТП малолітній ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, у вигляді «закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, синця лобної області з переходом на повіки лівого ока, забійна рана лобної області, синця правого стегна» (а.с.24-26).

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що ним не було порушено правил дорожнього руху та він не скоював наїзд на дитину, оскільки з цього приводу ОСОБА_1 не було надано переконливих доказів відповідно до вимог ст.251 КУпАП.

Також суд дійшов до висновку, що зазначені вище доводи ОСОБА_1 є обраним способом його захисту та обумовлені прагненням останнього уникнути відповідальності та покарання за скоєне.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме постанови Біляївського районного суду Одеської області від 10.04.2018 року вказаний адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 повертався на доопрацювання до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області.

26.04.2018 року вказаний матеріал був повернутий після доопрацювання, тому на теперішній час строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закінчилися і відповідно до ст.ст. 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 284, 287, 288 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.