21 березня 2018 року м. Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 24 вересня 2017 року об 13 год. 50 хв., по вул. Волго-Донська, 76 в місті Києві керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: почервоніння обличчя, запах з порожнини рота, неадекватна поведінка, невиразна мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.
Апелянт зазначає, що 24 вересня 2017 року близько 13 год. 30 хв. пішов до своєї машини, яка стояла на вул. Волго-Донській, щоб переконатися, чи все з нею в порядку. Під час огляду машини біля нього зупинився патруль поліції і на їх питання, що він тут робить ОСОБА_3 відповів, що перевіряє машину чи все в порядку. Після чого, працівники поліції почали вимагати на перевірку документи на машину, на що ОСОБА_3 повідомив, що документи вдома, так як він їхати нікуди не збирається. Далі патрульні безпідставно почали звинувачувати його, у тому що він керував автомобілем у нетверезому стані, на що ОСОБА_3 заперечував. Апелянт також зазначає, що працівниками поліції до нього були застосовані наручники та проведено особистий обшук, однак, ні документів, а ні ключів від машини ОСОБА_3 при собі не мав, що вже вказувало на те що він не міг керувати транспортним засобом. Після тривалих суперечок з працівниками поліції його відпустили. Про те, що на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення він дізнався 28 жовтня 2017 року, з повістки про виклик до суду.
Таким чином, апелянт вважає, що на нього незаконно складено протокол за правопорушення якого він не вчиняв, у зв'язку із чим просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови від 10 листопада 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, суд в постанові не вказав.
Пояснення ОСОБА_3, з приводу того, що він взагалі не керував транспортним засобом, а вийшов лише подивитися, чи все в порядку з його автомобілем, підтвердили в апеляційному засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Свідки також зазначили, що ОСОБА_3 разом із ним відпочивав у кафе біля їх дому, при цьому, намірів у ОСОБА_3 куди не будь їхати не було.
Пояснення апелянта, з приводу того, що працівники поліції незаконно склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130КУпАП, про який він навіть не знав, а дізнався лише з повістки про виклик до суду, також нічим не спростовуються, бо як видно з протоколу, в ньому відсутній підпис та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто, ОСОБА_3, і навіть не вказано, що ОСОБА_3 відмовився підписувати цей протокол.
Також, якби суд належним чином досліджував матеріали справи, то виявив би, що свідки які вказані у протоколі не є свідками в розумінні вимог ст.272 КУпАП, оскільки їм не відомі дані, що підлягають встановленню по даній справі, адже від них не відібрано пояснення з приводу дійсний обставин справи.
Пояснення ОСОБА_6, що наявне в матеріалах справи, судом не може бути прийнято як доказ, бо в апеляційному засіданні вона змінила свої пояснення та вказала, що вона особисто не бачила, як ОСОБА_3 їхав на автомобілі.
Слід також зазначити, що суд першої інстанції розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.
З викладеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений із значними порушеннями та всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при цьому, суд першої інстанції при розгляді справи не прийняв це до уваги та фактично притягнув ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення якого він не вчиняв.
Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель