Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/926/15-к Головуючий в 1 інст. Васильцов О.В.
Провадження №33/778/494/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.3 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб. Стягнуто судовий збір в розмірі 36,54 гривень.

Згідно з постановою суду, 31 січня 2015 року о 14 годині 40 хвилин ОСОБА_2 в місті Мелітополі по вулиці Карла Маркса, поблизу будинку №29, керував автомобілем «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкіряного покрову обличчя). Проводити тестування на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного пристрою «Драгер» та у закладі охорони здоров'я ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій окрім вимог щодо скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження по справі, заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У клопотанні зазначив, що він не приймав участь при розгляді справи 11 лютого 2015 року, не був повідомлений про розгляд справи, копію постанови отримав 20 червня 2018 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи, апеляційну скаргу подав 27 червня 2018 року, тобто в десятиденний строк.

На думку апеляційного суду, заявлене апелянтом клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи щодо причин пропуску цього строку підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при розгляді справи суд припустився спрощеного підходу до судового розгляду справи, не дослідив відповідні докази, не надав цим доказам належної оцінки, не викликав та не допитав працівників поліції, свідків. З огляду на зміст оскаржуваної постанови, суддею проведено судовий розгляд формально, без з'ясування всіх обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що судом порушено вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування та дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для правильного її вирішення.

Крім того, повістка з повідомленням дати та місця розгляду справи йому не надсилалась, а тому він не мав можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАІІ, зокрема право на правову допомогу.

Перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №806179 від 31 січня 2015 року, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, його копію отримав, в поясненнях зазначив, що випив літр пива, після чого керував автомобілем, йому роз'ясненні права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння та факт його відмови від проведення огляду на стан сп'яніння (а.с.5-6).

Крім того, ОСОБА_2 власноручно у відповідному протоколі зазначив про вживання пива, керування транспортним засобом і про відмову від проходження огляду, що не спростовується останнім і в апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №806179 від 31 січня 2015 року відносно ОСОБА_2, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП.

Стосовно доводі апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 31 січня 2015 року, ОСОБА_2 своїм особистим підписом засвідчив факт обізнаності щодо складання відносно нього протоколу, ознайомлення з його змістом та повідомлення про місце розгляду справи, та підтвердив правильність зазначеної в протоколі адреси його проживання, тобто він був обізнаний про місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього та орієнтовну дату розгляду.

Суд дійсно розглянув справу без участі ОСОБА_2, проте, під час апеляційного розгляду права ОСОБА_2, передбачені ст.268 КУпАП, були поновлені, в т.ч. шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про день, місце і час апеляційного розгляду справи (в чому переконався суд при ознайомленні з поштовим повідомленням про вручення ОСОБА_2 відповідних відправлень), не скористався своїм правом брати участь у апеляційному розгляді, незважаючи на те, що апеляційний розгляд неодноразово відкладався, в т.ч. за клопотанням захисника - адвоката ОСОБА_5

У судове засідання 31 серпня 2018 року ані ОСОБА_2 ані його захисник не з'явились з невідомих суду причин. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов'язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв'язку з тим, що не були допитані свідки та посадові особи, які оформлювали протокол та інші матеріали, є безпідставними, оскільки докази, наявні в матеріалах справи є належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Більш того, навіть в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 не ставить питання про дослідження додаткових доказів.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржувана постанова суду містить всі необхідні відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева