АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №626/1272/18 Суддя 1-ї інстанції: Рибальченко І.Г.
Провадження № 33/790/896/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 185 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 20.08.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Красноградського районного суду Харківської області від 20.08.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП і ст. 185 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28 травня 2018 року о 00 годин 50 хвилин на вул. Гоголя в м. Красноград Харківської області ОСОБА_2 керував автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в присутності свідків відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР) України.

Крім того, 28 травня 2018 року о 00 годин 52 хвилини, ОСОБА_2, перебуваючи за адресою: вулиця Гоголя, 12 в м. Красноград Харківської області, на законну вимогу працівника поліції передати документи, що посвідчують його особу не відреагував.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 20.08.2018 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній її автор скарзі вказує, що за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення він насправді перебував у транспортному засобі у якості пасажира разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4, і за кермом автомобіля була саме сестра, яка після приїзду до гаражу пішла до своєї квартири, що знаходилась у будинку неподалік від місця знаходження гаража за ключами. Після чого до їх автомобіля, який стояв з вимкненим двигуном під'їхав наряд патрульної поліції, і її співробітники стали вимагати від нього щоб він надав відповідні документи, але ОСОБА_2 повідомив їм, що знаходиться в автомобілі у якості пасажира, а документів при собі не має.

На прохання зачекати поки прийде сестра, працівники поліції повідомили, що їм ніколи чекати та вимагали проїхати до відділу поліції. Після його відмови працівники поліції за допомогою сили намагались помістити ОСОБА_2 до службового автомобіля, при цьому застосували сльозоточивий газ.

Повідомляє, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння, але він повідомив їм, що він не був водієм транспортного засобу, яки між тим поліція не зупиняла, а під'їхала тоді, коли він вже стояв біля гаражу.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно було залишено поза увагою клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, і вважає, що тим самим було порушено його право на захист, та зазначає, що посилання суді суду першої інстанції на те, що ним не оскаржувались неправомірні дії з боку поліції насправді не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що відповідно до змісту дослідженого у судовому засіданні наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 рухаючись прямо, зупинився на вимогу працівників поліції, оголошену у гучномовець. При цьому він рухався прямо, та не вмикаючи сигнал правого повороту, після команди зупинитись різко повернув в право в темряву, і через деякий час вбачається, що біля цього автомобіля вже стоять ОСОБА_2 та його дружина, і на вимогу працівників поліції надати водійське посвідчення ОСОБА_2 відмовляється, наголошуючи, що цей документ залишено вдома, а він з дружиною прогулюються. В подальшому на чисельні вимоги працівників поліції, які виконують обов'язки по охороні правопорядку, надати їм документи на автомобіль ОСОБА_2 неодноразово відповідає відмовою, та намагається покинути місце його зупинки, повідомляючи, що він не керував автомобілем, а з дружиною проходив поруч. Відтворюючи відеозапис, останні цифри 0008 також встановлено, що о 01:23 годині ОСОБА_2 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що останній повідомив про відмову від проходження огляду за допомогою технічного засобу, та дав згоду на проведення такого огляду у закладі охорони здоров'я. Але згідно відеозапису, останні цифри 0010 о 01:29, ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився також проходити огляд і в медичному закладі. Після чого було складено протокол та згідно відеозапису, останні цифри 0013, ОСОБА_2, були роз'яснені його права, та оголошено зміст протоколів про адміністративне правопорушення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд, відкидає доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі те, що він ніби то був пасажиром у вказаному вище транспортному засобі, а за кермо була його сестра, яка після зупинки автомобіля негайно його покинула з-за того, що малолітня дитина плакала вдома, оскільки про такі відомості згідно відтвореного в судовому засіданні відеозаписі ОСОБА_2 та його дружина жодного разу не повідомляли, протягом 1.5 години сестра ОСОБА_2 так до автомобіля і не підійшла, намагань її викликати ОСОБА_2 не проявляв.

Також апеляційний суд критично оцінює пояснення дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка повідомила апеляційному суду такі ж обставини, що і викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 185 КУпАП, оскільки це підтверджується змістом протоколів про адміністративні правопорушення серії АА № 306301 від 28.05.2018 року, серії БД 150631 від 28.05.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, змістом вказаного вище відеозапису, та вважає, що цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку.

Апеляційний суд також відкидає доводи щодо закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 вчинив вказані 28.05.2018 року, постановою судді від 20.08.2018 року на нього було накладено адміністративне стягнення, тобто у строк передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Розглянувши апеляційну скаргу апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або процесуального права, а також положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, та належним чином вмотивованим.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 20.08.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П.Цілюрик