Справа № 214/890/18
3/214/553/18
П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 червня 2018 року, суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Чернова Н.В.,
за участю:
прокурорів Гедзеливського В.І., Діденко А.А.,
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Тімофєєвої О.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, заступника командира батальйону бойового забезпечення з озброєння та техніки, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу № 479 від 08.02.2018 року: 03 січня 2017 року, старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи заступником командира батальйону бойового забезпечення з озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України згідно п. п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.
В порушення вимог п.2 ч. 1 ст. 28 Закону під час подання рапорту командиру військової частини на отримання в тимчасове користування житлового приміщення, власником якого фактично є ОСОБА_2 , що приходиться йому тещею, будучи матір`ю його дружини ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про державну службу», старший лейтенант ОСОБА_1 є державним службовцем, який займається професійною діяльністю щодо практичного виконання завдань та функцій держави та відповідно до наведених норм законодавства, зобов`язаний бути зразком неухильного виконання вимог Конституції України, Законів України, наказів та розпоряджень, а також Статутів Збройних Сил України.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. При цьому, військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення у розмірах, стимулюючих заінтересованість громадян у військовій службі.
На підставі підрозділу 3.5, розділу 3 наказу МВС України № 150 «Про затвердження Порядку оренди та оплати орендованих житлових приміщень у Національній гвардії України» від 06.04.2009 року, 03.01.2017 року старшим лейтенантом ОСОБА_1 було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з проханням на отримання в тимчасове користування житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , для проживання з родиною, у зв`язку з незабезпеченістю власним житлом.
Відповідно до рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Протоколу № 2 від 22.01.2017 року, розглянуто рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 , про надання останньому в тимчасове користування житлове приміщення, орендоване військовою частиною, у зв`язку із незабезпеченістю власним житлом за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного рішення, 22.01.2017 року був укладений договір №8 оренди житлового приміщення між гр. ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також в цей же день було укладено договір № 8/1 користування житловим приміщенням між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, в особі командира частини ОСОБА_4 та «Користувача» старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено терміни, серед яких приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними,дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів це, суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Статтею 28 «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Враховуючи викладене у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом, обумовлений його родинними зв`язками з гр. ОСОБА_2 , та його службовими повноваженнями, як заступника командира батальйону бойового забезпечення з озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що надають йому право на тимчасове безоплатне користування житловим приміщенням, що вплинули на об`єктивність та неупередженість вчинення ним дії, а саме невжиття заходів щодо неповідомлення виникнення реального конфлікту інтересів при отриманні в тимчасове користування житлового приміщення від військової частини НОМЕР_1 , власником якого є гр. ОСОБА_2 .
Об`єктивна сторона ч.1 статті 172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення нею дій при здійснення представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.
Під час реалізації своїх повноважень військові службовці зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.
Таким чином, заступник командира батальйону бойового забезпечення з озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України страшний лейтенант ОСОБА_1 , у порушення вимог п.2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час звернення до командира на отримання в тимчасове користування житлового приміщення власником якого є гр. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав, суду пояснив, що він знімав квартиру у матері своєї жінки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 . Військова частина платила за оренду квартири 2200 грн. на банківську картку тещі. Договір оренди укладався між військовою частиною та його тещею. А вже військова частина здавала квартиру йому в оренду. Його теща отримувала плату за оренду, грошима із ним не ділилась. Комунальні платежі за квартиру він сплачував сам. Квартиру підшукав він. Не повідомив, що ОСОБА_2 його родичка бо про це не питали. Квартира належить тещі на праві приватної власності, вона її постійно здає в оренду. Комісія вирішує чи можливо здавати квартиру в оренду. В його особовій справі є відомості про тещу. На нього склали два адміністративні протоколи через те, що не доповів, що знімає квартиру у тещі.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснив, що він є головою комісії. Розподіляли квартири. Згідно рапорту ОСОБА_1 розподілили квартиру яка в ньому зазначена. Проводилась виплата грошових коштів та виявили, що квартира за адресою АДРЕСА_2 винаймається у тещі ОСОБА_1 . В обов`язки комісії не входить перевіряти достовірність родинних зв`язків. ОСОБА_1 повинен був повідомити, що квартира належить його близьким родичам. Існує визначений порядок та перелік документів для подачі. Квартири знаходяться військовослужбовцями самостійно та ними пишеться рапорт про розподілення квартири, ксерокопії паспорту, жінки, свідоцтво про народження дитини. В комісію входять шість членів, які вивчають документи. Якби виявили, що ОСОБА_2 є тещею ОСОБА_1 , то цю квартиру йому б не розподілили. На комісії не запитували ким доводиться ОСОБА_2 ОСОБА_1 . Військова частина сплачувала за оренду квартири, гроші згідно договору перераховувались на банківську картку.
Вислухавши порушника, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, що підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 479 від 08.02.2018 року;

- повідомленнями про надсилання документів від 29.01.2018 року та 08.02.2018 року;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 24 від 15.12.2014р.;

- функціональними обов`язками заступника командира батальйону бойового забезпечення з озброєння та техніки;

- витягом з послужного списку особової справи ст. лейтенанта ОСОБА_1 ;

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1049 від 04.12.2017 року;

- висновком службового розслідування;

- рапортом ОСОБА_1 ;

- протоколом №2 засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 22.01.2017 року;

- книгою обліку орендованих житлових приміщень військовою частиною НОМЕР_1 ;

- договором № 8 від 22.01.2017 р. та договором № 8/1 користування житловим приміщенням від 22.01.2017 року;

- актом приймання-передавання орендованого житлового приміщення від 22.01.2017 року;

- договором купівлі-продажу квартири від 12.07.2013 року;

- довідкою з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї;

- довідками №№ 5,6 від 10.01.2017р.;

- свідоцтвом про одруження та свідоцтвами про народження;

- поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 .

Так, за змістом положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційним правопорушення визнається діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 1 «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону, є зокрема, військові посадові особи Збройних сил України.

Згідно з ч. 12 ст. 6 Закону «України» «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади. Пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих чи адміністративно господарських обов`язків, або які спеціально уповноваженні на виконання таких обоязків згідно із законодавством.

Факт зайняття ОСОБА_1 посади, яка підтверджує належність його до кола суб`єктів відповідальності за корупційні правопорушення, встановленого п. 1 «г» ч. 1 ст. 3 Закону України « Про запобігання корупції» підтверджується витягом наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 24 від 15.12.2014 року.

Положеннями ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки 2 цій статті, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

При цьому, приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Також, відповідно до ст. 20-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі виникнення конфлікту інтересів під час виконання службових повноважень військова посадова особа зобов`язана негайно доповісти про це своєму безпосередньому начальникові.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.172-7 КУпАП, відповідальність за це правопорушення настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Доводи, ОСОБА_1 , що квартиру в оренду йому здавала військова частина та про не повідомлення, що квартира яку він винаймав належить матері його дружини, оскільки такого питання останньому не задавали, суд вважає безпідставними, оскільки на підставі закону ОСОБА_1 був зобов`язаний поставити до відома житлову комісію про те, ким йому приходиться власник орендованого житла. Таким чином. ОСОБА_1 було порушено вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, дослідивши всі докази у їх сукупності, суд робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Таким чином, на момент розгляду даної справи закінчився трьох місячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 38, 40-1, 172-7, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Н.В. Чернова