Справа № 308/225/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Вотьканича Ф.А., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, захисника Гусака С.М., при секретарі Чейпеш С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, запроваджену щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, за апеляційною скаргою захисника Гусака С.М. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2018 року.

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, за що йому призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В оскарженій постанові судді йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.

Так, 04.01.2018 року близько 02 год. 40 хв., ОСОБА_1, керував автомобілем «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1, в м. Ужгород, по вул. Собранецька, 82 в стані алкогольного сп'яніння. Стан алкогольного сп'яніння засвідчений висновком № 486 щодо результатів медичного огляду від 04.01.2018 року.

В апеляційній скарзі захисник Гусак С.М. просить постанову судді скасувати, а провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а медичний висновок ЗОНД оскаржується ним як такий, що проведений всупереч Інструкції. Жодних лабораторних досліджень лікар-нарколог не проводив, біологічні зразки у нього не відбиралися, як і не використовувались спеціальні технічні засоби, якими також встановлюється стан та ступінь алкогольного сп'яніння. Також зазначає про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а лише стояв на узбіччі дороги, а автомобілем фактично керував громадянин ОСОБА_3, який покинув автомобіль на кілька хвилин. Однак поліцейські наполягали на тому, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем і він перебуває в стані сп'яніння та без вагомих на те причин почали наполягати на проведенні медичного огляду в лікарні, так як на місці провести такий огляд він відмовився. З відеозапису також не вбачається, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог КпАП України дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З установлених у судовому засіданні обставин вбачається, що04.01.2018 року близько 02 год. 40 хв., ОСОБА_1, керував автомобілем «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1, в м. Ужгород, по вул. Собранецька, 82 в стані алкогольного сп'яніння. Стан алкогольного сп'яніння засвідчений висновком № 486 щодо результатів медичного огляду від 04.01.2018 року.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України доведена:

-протоколом про адміністративне правопорушення від 4 січня 2018 року серії БР №070583;

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 4 січня 2018 року;

- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Судом апеляційної інстанції, з метою усунення неповноти та необ'єктивності розгляду справи судом першої інстанції, про що йдеться в апеляції ОСОБА_1 проведено з допитом учасників судового розгляду, допитано свідків та експерта, й оглянуто відеозапис, досліджено письмові докази в справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив факт перебування в стані алкогольного сп'яніння та заперечив факт керування автомобілем у такому стані. В той вечір 04.01.2018 року в гостях випив 50 гр. коньяку, про що працівникам поліції повідомляв. Вночі вони роз'їжджались по домам і за кермо мого автомобіля сів ОСОБА_3, з ними також знайома дівчина. Вони приїхали на вул. Собранецьку, де залишили автомобіль та розійшлись пішки. Згодом, оскільки в машині залишилися речі, документи, він повернувся, відчинив автомобіль і завів двигун, в той момент під'їхали працівники поліції, попросили документи. Він пред'явив водійські права працівникам поліції та сказав, що випив 50 гр. коньяку, але автомобілем не керував. Вони сказали йому пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння, бо інакше не повернуть водійські права. На це я він відповів, що не хоче проходити обстеження, оскільки не знаходився за кермом. Працівники поліції повідомили, що якщо він відмовляюся, це буде означати визнання ним вини. Він все одно відмовився проходити огляд на місці, однак поліцейські запропонували відвезти його в наркологічний диспансер, сказали, що якщо він трохи випив, то апарат нічого не покаже.

Також з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що в наркодиспансері він погодився пройти освідчення на стан алкогольного сп'яніння і дихнув в трубку, яка нічого не показала, працівниця сказала, що він неправильно дихнув. Врешті лікар написала, що він знаходився в легкому алкогольному сп'янінні.

Свідок ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що того вечора він не вживав алкогольних напоїв, тому погодився підвезти на автомобілі ОСОБА_1. Вони попрощалися на вул.Собранецькій біля кафе «Маямі», що було потім він не знає. 6 січня 2018 року під час зустрічі зустрівся з ОСОБА_1 останній розповів мені, що працівники поліції забрали в нього водійські права, а він просто сидів в машині і забирав документи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в стані алкогольного сп'яніння він не перебував, не знайшли свого підтвердження і в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції лікар ОСОБА_6 пояснила, що 4 січня 2018 року освідчувала на предмет алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_1 . ЇЇ висновки базувалися не тільки на результатах, зафіксованих технічним приладом з результатом 0,55 проміле, але й на повному освідуванні за іншим критеріями - зіничні порушення, що вважається знаходження його в стані алкогольного сп'яніння, хода та повороти були в швидкому темпі, промахування при пальцево-носовій пробі, запах алкоголю відчутний на відстані 2 метрів. Окрім цього, під час медогляду сам водій не заперечував факт споживання ним невеликої кількості алкогольних напоїв. На підставі акту нею було дано висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння, який вона повністю підтримує. Даний висновок ОСОБА_1 відмовився підписувати, оскільки не був згідний з його змістом.

За таких підстав, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта щодо заперечення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом а стані алкогольного сп'яніння, оскільки такі суперечать фактичним обставинам. Окрім цього, сам ОСОБА_1 визнав факт споживання ним невеликої кількості алкогольних напоїв.

Також зі змісту розмови між патрульним та водієм, чітко прослідковується, що ОСОБА_1 керував автомобілем до моменту його зупинки, чим спростовано його твердження про те, що він лише перебував у автомобілі, а не керував ним.

За таких підстав, апеляційний суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3, а також доводи ОСОБА_1 щодо заперечення саме факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом після вжиття алкогольних напоїв, оскільки такі суперечать фактичним обставинам.

Твердження захисника в апеляції про порушення процедури його огляду на стан алкогольного сп'яніння описаний в ст.266 КУпАП, невідповідність протоколу про адмінправопорушення вимогам ст.256 КУпАП та недійсність висновку медичного освідчення від 4 січня 2018 року, який , на його думку, складений з порушенням Інструкції, також не можна визнати обґрунтованими, оскільки процедура освідування ОСОБА_1 проведена з дотриманням вимог Закону.

Таким чином, факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння з достовірністю встановлено в суді першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі захисника інші обставини не вплинули на висновок суду щодо доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім цього, жодних зауважень щодо дій працівників поліції в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях ОСОБА_1 не вносив, та не вказував про те, що він не керував транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв. Таких зауважень не вносив і до акту огляду, складеному в закладі охорони здоров'я.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу винного і застосував щодо ОСОБА_1 вид і розмір стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а своє рішення з цього приводу належним чином мотивував.

На підставі викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого підтвердження.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції апеляційним судом не виявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7,251,252,289, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гусака С.М. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: