АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1331/2018 Постанова винесена суддею Панченко О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 19 вересня 2017 року о 02 год. 55 хв. керував транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Маяковського, 59-А в м. Києві, з явними ознаками наркотичного сп'яніння: звужені зіниці очей, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря нарколога на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, тобто порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у визнанні його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги, ОСОБА_2 вважає судове рішення незаконним, оскільки розгляд справи в суді, про який він взагалі не повідомлявся, відбувся без його участі, а документи у справі мають істотні суперечності та відомості, які не відповідають дійсності, а тому є недопустимими доказами.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення йому не вручався та в ньому відсутні його пояснення, водночас твердження поліцейського в протоколі про виявлення у нього ознак наркотичного сп'яніння, як і його відмова від огляду на стан сп'яніння, нічим не підтверджені, а є лише припущенням; свідки начебто його відмови від огляду на стан сп'яніння в медичному закладі у своїх письмових поясненнях фактично повідомили, що це вони керували його транспортним засобом та відмовилися від огляду; поліцейський не відсторонив його від керування транспортним засобом та не вилучив посвідчення водія.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушив питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, поважність причин пропуску якого обґрунтував тим, що розгляд справи було проведено у його відсутність, а про наявність постанови йому стало відомо 06 березня 2018 року після ознайомлення з матеріалами провадження.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду Куценком Д.І. пропущений з поважних причин, оскільки справу було розглянуто без його участі, а копію судового рішення він отримав 06 березня 2018 року, отже процесуальний строк оскарження підлягає поновленню.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

В суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, бо, як слідує з матеріалів провадження, суддя місцевого суду неодноразово призначив судовий розгляд і відкладав його у зв'язку з неявкою ОСОБА_2, своєчасно направляючи при цьому йому за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, судові виклики, зокрема у судові засідання на 18 жовтня, 02 листопада, 22 листопада та 13 грудня 2017 року, а їх повернення до суду з відміткою поштового відділення &q?ен;за закінченням встановленого строку зберігання&quза;, тобто неотримання ОСОБА_2 судового виклику не з вини суду, й стало підставою для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2

До того ж, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації всіх своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, але в судове засідання не прибув, жодних клопотань для перевірки фактичних обставин справи не подав, отже реалізував свої права в обраним ним особисто спосіб.

Що стосується інших доводів апелянта то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду постанови судді місцевого суду не встановлено істотних порушень наведених вимог закону.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в провину ОСОБА_2 ставилося порушення п. 2.5 ПДР України, а саме, за наявності ознак наркотичного сп'яніння відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові судді місцевого суду, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 114484 від 19 вересня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а. с. 1). При цьому відмова ОСОБА_2 від отримання копії протоколу та надання пояснень по суті правопорушення зафіксована в протоколі, отже підстав вважати, що його права були порушені ще на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення немає;

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 (а.с. 2);

- у розписці ОСОБА_5 від 19 вересня 2017 року про зобов'язання не допускати ОСОБА_2 до керування транспортним засобом та доставити автомобіль на стоянку, що спростовує твердження апелянта про не відсторонення його поліцейським від керування транспортним засобом (а.с. 4).

Отже, суддя місцевого суду, дослідивши вказані документи, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та обґрунтованого піддав ОСОБА_2 адміністративному стягненню за вчинене ним правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, які стосуються обставин зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 19 вересня 2017 року, та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_6 та досліджений відеозапис із його нагрудного відеореєстратора. Водночас, дані, отримані за результатами дослідження додаткових доказів, беззаперечно доводять, що працівником патрульної поліції було дотримано положень ст. 266 КУпАП, Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, які стосуються фактичних обставин цього провадження.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_2 не встановлено істотного порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко