Справа № 409/1500/18
Провадження № 33/782/161/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк Луганська область

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області Тополюк Є.В.,

при секретарів судового засідання: Данько Л.С, Ворошилової Н.О.

за участю особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 23.07.2018 року, якою,-

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, працюючого адвокатом, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 23.07.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, призначивши йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі вісімсот п'ятдесят гривень. Строк пред'явлення постанови до виконання - три місяці. Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

З змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності та піддано стягненню у виді штрафу за те, що 23.07.2018 року під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_3 виявив неповагу до суду, а саме: під час судового засідання, приблизно о 10 годині 12 хвилин - самовільно, без жодних пояснень та попереджень покинув зал судового засідання, без дозволу головуючого по справі. ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженні проходить як свідок.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, в телефонному режимі був повідомлений про розгляд справи. Суду повідомив, що не може прибути на розгляд справи, так як перебуває у смт. Новопсков Луганської області.

Свідок ОСОБА_7, пояснив суду, що він є захисником по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України. 23.07.2018 року під час розгляду справи, він разом із захисником ОСОБА_8 заявили клопотання про одночасний допит свідка ОСОБА_3 та іншого свідка по справі. ОСОБА_3 в судовому засіданні сказав, що він не є свідком по даній справі, а є представником потерпілого та без дозволу судді та будь - яких пояснень покинув зал судового засідання, хоча він був допитаний на досудовому слідстві як свідок.

Свідок ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення, які надавав свідок ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що о 10-00 годині 23.07.2018 року розпочався розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України. Свідок по справі ОСОБА_3 прибув в судове засідання. Головуюча по справі роз'яснила ОСОБА_3, що він є свідком по справі. Однак ОСОБА_3 виявив неповагу до суду, без жодних пояснень та попереджень покинув зал судового засідання, без дозволу головуючого по справі.

Свідок ОСОБА_9 надав аналогічні пояснення, які надавав свідок ОСОБА_6

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4, реєстром матеріалів досудового розслідування, де ОСОБА_3, залучався на досудовому слідстві як свідок, пам'яткою про права та обов'язки свідка, які були роз'яснені в судовому засіданні ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає постанову незаконною, та просить її скасувати, постановити нову постанову, якою провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що з висновками, які вказані в постанові суду, він категорично не погоджується, та пояснює наступне. З 2015 року Білокуракинським районним судом розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України. 24 вересня 2015 року до нього звернувся за наданням правової допомоги ОСОБА_10, з яким була заключна угода про надання правової допомоги, який пояснив, що він керував по вулиці села Курячівка, Білокуракинського району автомобілем, як якийсь молодий чоловік, коли він рухався завдав удару кулаком по автомобілю. Він поставив автомобіль і пішов до кафе, де той знаходився, та намагався з ним поговорити, але він відмовлявся. Вночі до нього завітали працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з вимогою надати їм неправомірної вимоги в розмірі 5000 грн. за не притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, коли він погодився вони стали вимагати 10000 грн. З ним він заключив договір про надання правової допомоги. Так як він працював в Російські Федерації та мав виїздити за межі України, то прохав владнати ситуацію як можна швидше. Ним йому було пояснено, що у нього є три варіанти: перший - розгляд кримінального провадження розглядатиметься довго, другий - віддати кошти, які вимагають, і третій - звернутися до відповідних органів. Він вибрав третій варіант.

Вказує, що після документування працівниками правоохоронних органів неправомірної вигоди, а саме працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ним як адвокатом 25 жовтня 2015 році була заключна угода про надання послуг у якості представника потерпілого. Договір існує до теперішнього часу, (в якості доказу надається, один екземпляр знаходиться в матеріалах кримінального провадження). Провадження розглядається уже 3 складом суду і в теперішній час його розглядає суддя ОСОБА_14. Йому його клієнт повідомив, що суддя ОСОБА_14 упереджено ставиться до розгляду кримінального провадження та разом з захисниками обвинувачених стала погрожувати, що з його сторони можлива провокація хабара, та для нього можливі наслідки. Він попрохав його надати покази як свідку у кримінальному провадженні, та бути його представником в суді. Після надання ним показів в межах, які він вважає можливими, він був повторно запрошений до суду, як свідок.

Він надав письмову заяву до суду, де пояснив, що він надав свідчення які йому відомі, а в останній частині, якщо суду потрібна якась інформація, то існує адвокатська таємниця, то він в подальшому не буде надавати покази, як свідок (ст. 66 КІ1К, ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Потім знову прийшла повістка про виклик до суду, та була направлена ухвалу суду про доставку його приводом до суду до Білокуракинського ВП. Він з'явився до суду та надав письмову заяву, в якій зазначив знову про адвокатську таємницю, та що суд не має повноважень доставляти приводом захисника.

В цей же день ОСОБА_10 заявив клопотання про залучення його в якості потерпілого. Суд відмовляє, посилаючись, що на досудовому слідстві слідчим була винесена постанова про відмову у визнанні його потерпілим і необхідно звертатися до слідчого судді про її скасування. При консультативній бесіді з працівниками апеляційного суду було пояснено ОСОБА_10, що до розгляду кримінального провадження, яке розглядається судом, немає ніхто відношення, це повинен зробити суд, який розглядає кримінальне провадження.

Тому 23 липня 2018 року його ОСОБА_10 запросив до суду, як представника потерпілого. Натомість після отримання його заяви, суд виносить повторну ухвалу про доставку його до суду приводом. Він з'явився в зал судового засідання, коли секретар судового засідання повідомив, про явку і назвав його свідком, він повідомив суду, що з'явився до суду, як представник потерпілого, а не як свідок, і з цього приводу уже до суду ним направлялося раніше 2 заяви, є і третя. (Щодо того, що він не надавав пояснень, як зазначено в протоколі та постанові, є ж аудиозапис судового процесу, який не залучений як доказ по даному провадженню). Його поручителем направлена відповідна заява, та направлена ним заява, текст якої він оголосив, та повідомив, що є аналогічні дві заяви, тому як свідка, суд не має права його в подальшому допитувати, тому він очікує розгляду заяви про залучення в якості потерпілого свого поручителя, після цього покинув зал і знаходився в приміщенні суду.

Суд не робив ні зауважень ні попереджень з цього приводу. Надалі продовжив розгляд справи, розглянув клопотання ОСОБА_10 про залучення його в якості потерпілого. Він очікував відповідної ухвали, щоб виконувати свої обов'язку згідно угоди, коли він йому повідомив про чергову відмову в задоволенні його клопотання, то він покинув приміщення суду, при цьому зафіксував, що в залі відсутній судовий розпорядник.

ОСОБА_10 його повідомив, що суд знову зробив перерив для складання протоколу для притягнення його до відповідальності. При цьому запросив якогось працівника канцелярії в кабінет для складання протоколу.

ОСОБА_3 звертає увагу суду, що до розгляду протоколу суд віднісся упереджено, про що свідчить, що свідками є адвокати та обвинуваченні кримінального провадження, які зацікавлені в розгляді справи, не допитаний його поручитель, секретар судового засідання. Викладене в постанові не відповідає дійсності.

Так у своїх висновках суд зазначає, самовільно, без жодних пояснень та попереджень покинув зал судового засідання, без дозволу головуючого. Він оголосив заяву про те, що не можу бути допитаний в якості свідка, таких заяв уже направлено мною дві, в матеріалах кримінального провадження є дві угоди про надання правової допомоги, тому він не можу бути свідком після цього повідомив, що поки суд не встановить протиріччя, він буде надавати та надає послуги в якості представника потерпілого.

При розгляді правопорушення судом як при складанні протоколу, так і при його розгляді суттєво порушені норми права, які виразились в наступному: згідно диспозиції статті 185-3 КУпАП до об'єктивної сторони вказаного правопорушення відносить наступні діяння: злісне ухилення від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача, експерта, перекладача; непідкорення зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого; порушення порядку під час судового засідання; вчинення будь- ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил. Ці порушення є вичерпними, та суд повинен конкретизувати, яке саме порушення допущене в суді. З матеріалів аудиозапису судового процесу це можна було встановити, чи було якесь розпорядження, яке він не виконав.

Також ОСОБА_3 звертає увагу апеляційної інстанції, що він надав суду пояснення, та повідомив, що є представником потерпілого, тому до вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_10 він буде очікувати та знаходився в приміщенні суду (є судовий запис процесу). Його не допитували, свідки взагалі не повинні знаходитися в залі судового засідання, за виключенням, якщо це визначить суд. Отже перелік є вичерпним, і він нічого не порушував. У своїй постанові суд повинен конкретизувати в чому проявляється неповага, він не ухилявся від неявки до суду, та не проявляв непокори щодо розпорядження головуючого, не порушував порядку під час судового засідання, та не проявляв жодних дій які б свідчили про неповагу до суду.

Зазначає, що протокол був складений судовим розпорядником ОСОБА_12, який взагалі не міг це зафіксувати, так як був відсутній під час судового засідання, сам протокол та постанову складала суддя ОСОБА_14 та передавала для підпису. В протоколі відсутні його підписи та пояснення. В цей же день приблизно 23 липня 2018 року, коли він знаходився в Новопсковському районному суді, по іншій справі, о 13 годині йому зателефонував працівник суду та повідомив, що буде розглядатися справа про притягнення його до відповідальності, так як в залі знаходяться обвинуваченні та їх адвокати. Він повідомив суд, що протокол розглядається протягом доби і буде розглядатися по відношенню до нього, без порушення строку, у суду є час до завтрашнього дня до 13 години, він підготується до захисту, бажає, щоб при розгляді справи був присутній захисник, ознайомиться з матеріалами адміністративного провадження і строк не буде порушений, але суд розглянув протокол без його присутності, що свідчить про упередженість суду.

В скарзі зазначено, що в протоколі повинно бути зазначено: .... Прізвища, адреса свідків, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інші відомості, які необхідні для правильного вирішення справи. При наявності свідків протокол підписується цими особами. Судом не звернено уваги на ці вимоги закону і вони не використані ним. Свідки зазначені тільки які вигідні суду, та не записали інших.

При поданні скарги, апелянт знову ж таки просить звернути увагу апеляційного суду на постанову суду, в якій зазначено, що суд вважає як за докази, та підтверджує його вину на вищезгаданий протокол про адміністративне правопорушення, який не може судом використовуватися, як доказ, тому, що він не відповідає чинному законодавству, але ж суд зазначає його, як доказ по адміністративній справі.

Перевіривши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення ОСОБА_3, свідка ОСОБА_12 у режимі відео конференції з Білокуракінським районним судом Луганської області,яка підтвердила той факт, що саме зі слів судді ОСОБА_14 був складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.185-3 КУпАП, провівши судові дебати, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ході розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так,з змісту постанови суду першої інстанції вбачається,що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.185-3 КУпАП від 23.07.2018 року був складений щодо ОСОБА_3 судовим розпорядником Білокуракінського районного суду Луганської області ОСОБА_12 в той день, та час та у місце, де здійснювався судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України.

З змісту протоколу вбачається,що 23.07.2018 року під час розгляду вищевказаного кримінального провадження, ОСОБА_3, який проходить по даному кримінальному провадженні як свідок, виявив неповагу до суду, а саме: під час судового засідання, приблизно о 10 годин 12 хвилин самовільно, без жодних пояснень та попереджень покинув зал судового засідання, без дозволу головуючого по справі.

Розглядаючи даний протокол у встановленому законом порядку, керуючись процесуальними нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 268, 283, 284 КУпАП, суд першої інстанції прийняв судове рішення, яким визнав Заїку винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст.185-3 КУпАП.

З змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 слідує,що він не погоджується з таким рішенням, виходячи з того, що не вважає себе свідком у даному кримінальному провадженні, а тому, на його думку, суд безпідставно намагався його допитати у якості свідка повторно тоді, коли він вже був представником потерпілого ОСОБА_10

Перевіряючи даний довід ОСОБА_3, апеляційний суд звернув увагу на наступне.

Суд першої інстанції під час розгляду протоколу допитав у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яки є захисниками обвинувачених по кримінальному провадженню, та які заявили клопотання у суді про одночасний допит свідка ОСОБА_3 та іншого свідка по справі. В судовому засіданні ОСОБА_3 сказав,що він не є свідком по даній справі, а є представником потерпілого, та без дозволу судді та будь-яких пояснень покинув зал судового засідання,хоча був допитаний на досудовому слідстві як свідок.

Аналогічні пояснення у суді надали свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Суд дослідив інші матеріали, які надійшли разом з протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, пославшись на реєстр матеріалів досудового розслідування, де ОСОБА_3 залучався на досудовому слідстві як свідок, пам'яткою про права та обов'язки свідка, які були роз'яснені в судовому засіданні ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_3 не приймав участь у судовому засіданні під час розгляду вищевказаного протоколу щодо нього, але був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Стаття 268 КУпАП не передбачає обов'язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185-3 КУпАП, а тому апеляційний суд не вбачає з боку суду першої інстанції, який розглядав протокол про адміністративне правопорушення від 23.07.2018 року щодо ОСОБА_3, порушень його процесуальних прав.

Під час апеляційного розгляду його справи,ОСОБА_3 надав пояснення аналогічні тим, які містяться в його апеляційній скарзі, та просив долучити до матеріалів справи документи, які підтверджують той факт, що він не міг бути допитаний як свідок по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4)змінити постанову.

ОСОБА_3 вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Сам ОСОБА_3 підтверджує той факт, що він був допитаний під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 як свідок, але вважає, що як свідок він вже надав необхідні пояснення суду, та на момент 23.07.2018 року він був представником потерпілого ОСОБА_10

Разом з тим, апеляційний суд звернув увагу, що статус потерпілого у ОСОБА_10 на 23.07.2018 року був іще не визначений ані органом досудового розслідування, ані судом у встановленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_10 лише звертався до суду з такою заявою, але йому було відмовлено у цьому ухвалою Білокуракінського районного суду Луганської області від 23.07.2018 року (а.с.33)

З змісту цієї ухвали також вбачається, що клопотання свідка ОСОБА_10 про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого вже розглядалося в судовому засіданні 11.07.2018 року та було встановлено, що 23.11.2015 року старшим слідчим в ОВС другого слідчого відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_15 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_10 потерпілим. ОСОБА_10 цю ухвалу у встановленому КПК порядку не оскаржував.

Таким чином, станом на 23.07.2018 року ОСОБА_3 не міг бути на законних підставах представником потерпілого ОСОБА_10 у суді, оскільки у останнього такого статусу не було.

У випадку з ОСОБА_10, якій є свідком у кримінальній справі, він має право відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КПК України користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями ст.50 цього Кодексу.

Однак його адвокат ОСОБА_3 є також свідком у вказаному кримінальному провадженні, якій несе також відповідальність, передбачену ст.67 КПК України, як і ОСОБА_10

За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу на Рішення Ради Суддів України № 74 від 04.11.2016 року, яким схвалені Рекомендації щодо притягнення до відповідальності за неповагу до суду, та які направлені для використання у всі суди України.

У цих Рекомендаціях зазначено, що Конституція України у ст.129 прямо передбачає, що за неповагу до суду й судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. Зазначена конституційна норма у повному обсязі кореспондується із вимогами ст.50 Закону України «По судоустрій і статус суддів», відповідно до змісту якої прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Як вбачається із наведених законодавчих норм, підтримання незалежності і поваги до суду є прямим обов'язком суду, а не його правом.

Ігнорування суддями своїх прямих обов'язків у будь-який спосіб є неприпустимим, а тому жоден випадок прояву неповаги до суду не повинен залишатись без належного реагування органів судової влади.

Диспозиція статті 185-3 КУпАП до об'єктивної сторони вказаного правопорушення відносить наступні діяння:злісне ухилення від явки в суд свідка,потерпілого,позивача, відповідача,експерта, перекладача; непідкорення зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого; порушення порядку під час судового засідання; вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил;невиконання поручителем зобов'язань, покладених судом під час провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, у випадку вчинення будь-яких із вище перелічених дій, суд зобов'язаний ініціювати провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи видно, що суд свій обов'язок виконав, коли було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно, без жодних пояснень та попереджень покинув зал судового засідання, без дозволу головуючого по справі, де ОСОБА_3 проходить як свідок.

У апеляційному суді ОСОБА_3 підтвердив, що після того, як він узнав про зміст ухвали суду першої інстанції від 23.07.2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_10 про визнання його потерпілим, він свідомо самовільно покинув суд, де відбувалося судове засідання, на яке він був викликаний як свідок. Вважає, що таким чином він не міг вчинити дію, яка б свідчила про його неповагу до суду, оскільки з боку суду, на його думку, також були неправильні дії.

Апеляційний суд вважає, що таке твердження ОСОБА_3 свідчить лише про його емоційний стан, про його особисте відношення до того, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України, де він та ОСОБА_10 мають статус свідків, тривалий час розглядається у суді, який не виносить рішення про визнання ОСОБА_10 потерпілим.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, емоційний стан та якийсь особисті неприязні стосунки до учасників судового процесу не повинні перешкоджати головуючому судді виконувати свої обов'язки, передбачені ст.321 КПК України.

Головуючому судді у судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.321 КПК України закон дає право та зобов'язує його вживати необхідні заходи для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.66 КПК України свідок зобов'язаний прибути за викликом до суду.

Нормами ст.330 КПК України передбачена процедура застосування заходів головуючим суддею до порушників порядку судового засідання.

Апеляційний суд не встановив порушень цієї норми закону.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова суду відповідає вимогам закону, оскільки містить достатньо доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню,а постанова суду - скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП - залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області Є.В. Тополюк