Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/1794/18 Головуючий в 1 інст. Мануйлова Н.Ю.
Провадження №33/778/593/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.173 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, 29 березня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин за адресою: м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 4 у приміщенні Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, що є громадським місцем, ОСОБА_2 влаштував сварку у відношенні працівників Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, у ході чого висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення ним дрібного хуліганства. Пояснення потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5 не є достовірними доказами, оскільки саме ці особи 29 березня 2018 року вчинили щодо нього незаконні дії. До того ж ОСОБА_5 є безпосереднім начальником для ОСОБА_4, несе особисту відповідальність за дії підпорядкованих йому співробітників.

Також потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_5 при їх допиті у суді першої інстанції у встановленому законом порядку не були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдиве показання потерпілого, свідка.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити, а у випадку, якщо суд апеляційної інстанції не погодиться з їх доводами, пом'якшити накладене стягнення, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що патрульним поліції стосовно нього винесена постанова про накладення штрафу за відсутність підсвічування номерних знаків. Згодом він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою з нього стягувався штраф у подвійному розмірі. Він подав до суду адміністративний позов, за результатами розгляду якого зазначену постанову скасовано. Він прийшов до виконавчої служби, щоб розібратися у цій ситуації. Державний виконавець запропонувала йому написати заяву про долучення рішення про скасування постанови, однак він запізнювався і запропонував іншим разом приїхати та написати цю заяву. Державні виконавці щось вирішували, потім ОСОБА_4 почала підвищувати на нього голос, прийшов начальник виконавчої служби, який не випускав його з кабінету державного виконавця. Також додав, що він не застосовував нецензурну лексику.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 надав аналогічні пояснення.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №105006 від 02 квітня 2018 року, від підпису якого ОСОБА_2 відмовився (а.с.6), поясненнями потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 березня 2018 року (а.с.4), а також довідкою про результати розгляду звернення ОСОБА_4 (а.с.3).

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працює державним виконавцем у Вільнянському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, 29 березня 2018 року вона вела особистий прийом громадян. На прийом прийшов ОСОБА_2, який перебував в обуреному стані, він прийшов до виконавчої служби з питання щодо сплати штрафу ДАІ, та був незгодний з постановою про відкриття виконавчого провадження. Вона пояснила ОСОБА_2, що штраф потрібно сплачувати. Натомість ОСОБА_2 відповів, що у нього є документ, який скасував зазначену постанову про накладення штрафу. Вона запропонувала написати заяву про долучення вказаного документу до матеріалів виконавчого провадження, на що ОСОБА_2 в грубій формі відмовився, почав кричати та сваритися, зазначив, що якщо це їй потрібно, то нехай вона йде до суду та самостійно бере цей документ. Згодом прийшов начальник Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, намагався заспокоїти ОСОБА_2, у результаті чого останній почав сваритися з начальником виконавчої служби, сварка продовжилася в коридорі приміщення. Також ОСОБА_4 додала, що ОСОБА_2 зірвав прийом громадян державним виконавцем, на численні прохання припинити свою нетактовну поведінку він не реагував, копію рішення про скасування постанови про накладення штрафу до цього часу до матеріалів виконавчого провадження не надав.

Вказані пояснення ОСОБА_4 в цілому підтримала при апеляційному розгляді, додавши, що під час конфлікту ОСОБА_2 брутально лаявся, та інші державні виконавці у зв'язку з цим виходили зі своїх кабінетів, крім того, у коридорі перебували відвідувачі, громадяни не могли увійти та вийти з приміщення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив, що він працює начальником Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області. 29 березня 2018 року він знаходився на своєму робочому місці, виконував свої службові обов'язки, зокрема вів прийом громадян. До його кабінету зайшла державний виконавець Мороз Я.Я., яка повідомила про те, що у 4 кабінеті якісь крики, хтось нецензурно висловлюється стосовно державного виконавця, як пізніше виявилося, це був ОСОБА_2 Він пішов подивитись, що там відбувається та почав заспокоювати ОСОБА_2, просив останнього припинити себе так поводити, в результаті чого останній почав сваритись та нецензурно висловлюватись на його адресу. В цей час за цим спостерігали працівники виконавчої служби та відвідувачі. Він попередив ОСОБА_2 про те, що викличе поліцію, однак це не зупинило останнього.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд, під час розгляду справи опитав особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2, потерпілу ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5, а також дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав цим доказам належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом вказаних матеріалів справи, будь-яких порушень при їх складанні не виявлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №105006 від 02 квітня 2018 року за ст.173 КУпАП містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що він хуліганських дій не вчиняв, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними і допустимими, узгоджуються між собою та є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Підстави сумніватися у правдивості пояснень потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5 відсутні.

Допущення судом першої інстанції при розгляді справи істотних порушень вимог законодавства про адміністративні правопорушення не вбачається.

Разом з цим, на думку апеляційного суду, при визначенні виду адміністративного стягнення, суд, всупереч вимогам ч.2 ст.33 КУпАП, не в повній мірі врахував особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Так, згідно з матеріалами справи, ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, шкідливих наслідків від його дій не настало, обставини, що обтяжують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, відсутні.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне оскаржувану постанову суду в частині накладеного на ОСОБА_2 стягнення змінити та накласти на останнього стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, в частині накладеного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 (сто дев'ятнадцять) гривень.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева