Справа №591/2500/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/251/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він, 28.04.2018 о 06:19 год., в м. Суми по вул. Прокофєва 25А керував автомобілем DAEWOO LANOS TF69У д/н 91812АМ в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком приладу Alkotest 6820, проба позитивна 1,43%, огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати вищезазначену постанову судді, а справу закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом при розгляді даної справи, не були враховані положення ст. 7, 245, 251, 252, 256, 266, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 19, 64 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та практика ЄСПЛ, у звязку з чим було порушено його право на захист та право на справедливий суд, порушенні принципи законності та верховенства права

При цьому апелянт вказує на те, що суддею не було враховано його пояснень з приводу того, що посвідчення водія він взагалі не отримував.

Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що суд не прийняв до уваги його пояснення про те, що коли працівники поліції на місці зупинки провели його огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою технічних засобів, він бажав пройти подальший огляд в Сумському наркологічному диспансері, однак, йому в цьому було відмовлено.

Також, апелянт зазначає, що суд в постанові послався як на доказ його вини на висновок з Сумського обласного наркологічного диспансеру, однак не взяв до уваги, що лікарем взагалі не проводився його огляд, тобто, даний висновок не є належним та допустимим доказом по справі.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді районного суду, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається зі змісту постанови, висновки судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених суддею суду першої інстанції доказів, а саме:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 097000 від 28 квітня 2018 року (а.с.1), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і з якого вбачається, що 28 квітня 2018 року о 06 год. 19 хв. в м. Суми, по вул.. Прокофєва, 25 А водій ОСОБА_3 керував автомобілем DAEWOO LANOS д.н.з 91812АМ в стані алкогольного спяніння, проба позитивна 1,43%, огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Alkotest 6820, в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- результату висновком приладу газоаналізатор алкотест «Drager» - показник 1.43 проміле (а.с.2);

- акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були запрошені працівниками поліції в якості свідків та в їх присутності був проведений огляд на стан спяніння ОСОБА_3 з використанням спеціального технічного засобу;

- відеозапису з нагрудної камери працівників поліції (а.с.9).

Вказані докази отримані в установленому законом порядку, не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності, були належним чином досліджені, проаналізовані та враховані суддею районного суду при прийнятті рішення і будь-яких порушень вимог КУпАП, про що зазначає ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, доводи апелянта про те, що коли працівники поліції на місці зупинки провели його огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою технічних засобів, він бажав пройти подальший огляд в Сумському наркологічному диспансері, однак, йому в цьому було відмовлено, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що після продуття ОСОБА_3 на місці зупинки приладу Alkotest та виявлення результату 1, 43%, саме працівники поліції запропонували останньому, в разі незгоди, пройти повторний огляд на стан спяніння в Сумському наркологічному диспансері, однак, ОСОБА_3 бажання їхати в медичний заклад не виявив.

Крім того, посилання апелянта на те, що суддя районного суду, в порушення вимог КупАП, в постанові послався як на доказ його вини на висновок Сумського обласного наркологічного диспансеру, однак не взяв до уваги, що лікарем взагалі не проводився його огляд, тобто, даний висновок не є належним та допустимим доказом по справі, взагалі є безпідставними і такими, що прямо суперечать змісту оскаржуваного рішення, з якого вбачається, що як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення суддя взагалі не посилався.

Таким чином, при апеляційному розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення знайшов своє підтвердження той факт, що за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильність висновків судді щодо наявності в діях останнього ознак адміністративного правопорушення і підстав для закриття провадження, як просить апелянт в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому посилання апелянта на порушення його права на захист, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 не обґрунтував, яким чином суддею районного суду було порушено його право на захист, при наявності того, що суддя задовольнив клопотання останнього і відклав розгляд справи для надання часу залучити захисника (а.с.12, 13), в подальшому, суддя задовольнив клопотання захисника про відкладення розгляду справи для надання останньому часу ознайомитися з матеріалами справи (а.с.15,19), а судове засідання, в якому зясовувалися обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, досліджувалися наявні в матеріалах справи докази, заслуховувалися учасники та було прийнято рішення відбувалося за участі як ОСОБА_3 так і його захисника ОСОБА_8 (а.с.21), що в свою чергу свідчить про те, що права ОСОБА_3 на захист порушені не були.

Що стосується доповнень до апеляційної скарги, поданих захисником ОСОБА_4, а також, доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, з посиланням на практику ЄСПЛ, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, стосовно того, що суддя районного суду невірно застосував до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортну, а також адміністративні правопорушення на транспорті, від 23.12.2005 року № 14, суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права, або взагалі його не мала.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, пояснення ОСОБА_3 про те, що він взагалі не має посвідчення водія суддя розцінив критично, з врахуванням того, що у розмові з працівниками поліції, яка зафіксована на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, останній зазначав, що автомобіль належить йому на праві власності, він вже 12 років перебуває за кермом автомобіля та здійснює перевозку громадян.

При цьому, довідку відділу АП УПП в Сумській області ДПП (а.с.7), у якій зазначено, що інформація в облікових записах Національної автоматизованої системи про наявність у ОСОБА_3 посвідчення водія відсутня, суддя визнав такою, що не доводить тих обставин, що останній взагалі не отримував та не має посвідчення водія.

Разом з тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом до Територіального сервісного центру №5946 було направлено запит щодо видачі на імя ОСОБА_3 посвідчення водія.

З відповіді №31/18/5946-1916 від 08 червня 2018 року вищезазначеного сервісного центру направленої на адресу апеляційного суду вбачається, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 05 червня 2018 року громадянину ОСОБА_3 посвідчення водія не видавалося.

Таким чином, враховуючи рекомендації вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ України, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду в частині накладення на адміністративного стягнення підлягає зміні, в частині накладеного адміністративного стягнення, шляхом виключення з резолютивної частини постанови рішення про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, в частині накладення адміністративного стягнення - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року рішення про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами строком на один рік.

В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року відносно ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.