П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Суддя Попаснянського районного суду Луганської області Архипенко А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон проведення АТО Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та ДОПСП Попаснянського ВП ГУНП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ломуватка, Перевальського району, Луганської області, пенсіонер, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, посвідчення особи - паспорт НОМЕР_1 вид. 1 МВМ Лисичанського МВ УМВСУ в Луганській області 31.07.1998 р.,

за ст. 156 ч.1, ст..164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи. Відповідно до протоколу серія № 327025 від 15.05.2018 року гр. ОСОБА_1 10.05.2018 р. здійснювала роздрібний продаж пива без наявності ліцензій, чим порушила правила торгівлі пивом, за що передбачена адмінвіподальність за ст.. 156 ч. 1 КУпАП.

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи. Відповідно до протоколу № 190 від 27.06.2018 року гр. ОСОБА_1 здійснювала реалізацію пива без відповідної ліцензії, за що передбачена адмінвіподальність за ст.. 164 ч. 1 КУпАП.

Дані справи були об*єднані в одне провадження.Статтею 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

У протоколі № 190 від 27.06.2018р., за ст. 164 ч. 1 КУпАП зазначені пояснення ОСОБА_1, згідно яких вона підтвердила факт продажу пива на розлив, до протоколу додані: письмові пояснення правопорушника, свідоцтва про держреєстрацію, копія свідоцтва ФОП, копія паспорту правопорушника.

ОСОБА_1 в установленому законом порядку була викликана в суд для розгляду справи, до суду не з'явилася, надала до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що у зв*язку з скрутним матеріальним становищем вона почала оформлювати документи на отримання ліцензії на продаж алкогольних напоїв, відповідно до ст. 22 КУпАП просила звільнити її від адмін відповідальності за малозначністю, а спрву закрити. Просила розглянути справу у її відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Ці дії водночас містять ознаки правопорушень передбачених ст.. 156 і ст.. 164 КУпАП. Проте ст.. 61 КУ забороняється двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Стаття 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те,що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 р.

Проте ст.61 Конституції України забороняє двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що виключає можливість кваліфікації одного діяння одночасно за двома нормами КУпАП за наявності між ними конкуренції, а так само виключає можливість довільної кваліфікації такого діяння на вибір правоохоронного органу.

Так, відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.164 КУпАП передбачає досить тяжке покарання у вигляді штрафу від 17000 грн. до 34000 грн. з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Також, ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначив: - гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювальна на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

З огляду на це, визначальним аргументом при виборі норми, яка підлягає застосуванню, мають бути загальноприйняті в судовій практиці способи кваліфікації при конкуренції правових норм.

Таким чином, накладення на ОСОБА_1більш тяжкого адміністративного стягнення на підставі загальної норми (ч.1 ст.164 КУпАП) за наявності спеціальної норми, що передбачає менше покарання за те саме діяння, означало б не просто недотримання сформульованого ЄСПЛ принципу «передбачуваності» закону, але й призвело б до порушення правила, що міститься в другому реченні ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення».

При цьому, суд зазначає, що дана справа про адміністративні правопорушення не містить інших доказів в розумінні ст.251 КУпАП і враховуючи викладене, притягнення особи двічі за одне й те саме правопорушення, порушує її права, передбачені ст.61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки «роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії» (ч.1 ст.156 КУпАП ), є окремим випадком «провадження господарської діяльності… без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону» (ч.1 ст.164 КУпАП ), ці норми співвідносяться як спеціальна (ч.1 ст.156 КУпАП ) та загальна (ч.1 ст.164 КУпАП України), а тому при кваліфікації відповідного протиправного діяння слід застосовувати загальновизнаний у правовій науці та судовій практиці спосіб кваліфікації, згідно якої при конкуренції загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає остання, тому, суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_1відсутній склад правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 164 ч.1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області в строк 10 діб з дня винесення постанови через Попаснянський районний суд.

Суддя: А.В. Архипенко