Категория: ст. 172 - 6 ч.2 КпАП України Суддя І інстанції: Демочко Д.О.
Доповідач: Топчій Т.В.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 року м. Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Топчій Т.В. за участю секретаря Параскєвіної Н.П., прокурора Костюченка М.В., захисника ОСОБА_2, особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 17.08.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Ялта Мангушського району Донецької області, громадянин України, працюючий на посаді головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №3 Азовського басейнового управління Державного агентства рибного господарства, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.2 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та обставин встановлених постановою суду ОСОБА_3 відповідно до наказу Азовського басейнового управління державного агентства рибного господарства (Азовського рибоохоронного патруля) № 90-к від 10.05.2017 призначено на посаду головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 3 Азовського басейнового управління Державного агентства рибного господарства, у зв'язку з чим останній є державним службовцем категорії «В», 12 (дванадцятого) рангу, та особою уповноваженою на виконання функції держави.

ОСОБА_3, порушуючи вимоги ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», будучи особою уповноваженою на виконання функції держави, згідно п.п «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, не повідомив про суттєві зміни в своєму майновому стані при наступних обставинах.

ОСОБА_3 01.03.2017 року набув у власність згідно договору дарування № 344 від свого батька ОСОБА_4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в розмірі 36/100 (тридцять шість сотих) частини всього житлового будинку з господарськими будівлями, яку оцінено на суму 100 тисяч гривень.

За таких умов, у головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 3 Азовського басейнового управління Державного агентства рибного господарства ОСОБА_3, виник обов'язок у десятиденний строк з моменту отримання доходу, письмово повідомити про це НАЗК, тобто з 00:00 год. 02.03.2017 року по 23:59 годині 11.03.2017 року.

ОСОБА_3 був належним чином ознайомлений з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», зокрема з вимогами ст. 52, що підтверджується відповідною відомістю про ознайомлення, з якою під підпис 19.05.2017 року ознайомлено ОСОБА_3 Проте згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 своєчасно не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 17 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 172-6 ч.2 КК України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, провадження по справі закрити. Зазначає, що умислу приховувати набуття у власність частину житлового будинку він не мав, оскільки він повідомив про це НАЗК 28.03.2017 р., а отже він не мав на меті уникнення фінансового контролю за придбаним майном і у нього були відсутні мотиви та бажання вчинити порушення закону.

Прокурор під час апеляційного перегляду провадження зауважив, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, його провина у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення доведена, а тому постанова суду є законною.

У судовому засіданні ОСОБА_3 провину у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП не визнав та пояснив, що він не зрозумів порядок заповнення декларації, вважаючи, що відомості про зміни у майновому стані необхідно вносити до щорічної декларації. Відомості про суттєві зміни у своєму майновому стані він подав до НАЗК через один місяць після отримання дарунку, коли дізнався про свою помилку.

Вислухавши доповідача, ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2., які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти апеляції захисту, вивчивши матеріали провадження, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обіймає посаду головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 3 Азовського басейнового управління Державного агентства рибного господарства, тобто являється державним службовцем категорії «В», 12 (дванадцятого) рангу та особою, уповноваженою на виконання функції держави. Відповідно ОСОБА_4, згідно п.п «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією, зокрема і суб'єктом відповідальності за ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» в частині недодержання додаткових заходів здійснення фінансового контролю, зокрема повідомлення НАЗК про суттєвої зміни в майновому стані суб'єкта декларування.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це НАЗК. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

З матеріалів провадження вбачається і учасниками провадження не заперечується, що ОСОБА_3 01.03.2017 року набув у власність за договором дарування № 344 від свого батька ОСОБА_4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в розмірі 36/100 (тридцять шість сотих), яку оцінено на суму 100 тисяч гривень.

За таких умов ОСОБА_3 повинен був у десятиденний строк з моменту отримання доходу, тобто до 11.03.2017 року письмово повідомити НАЗК Фактично ОСОБА_3 повідомив НАЗК про зміни в його майновому стані, тобто про набуття у власність 36/100 будинку - 28.03.17 року, що також не заперечують учасники провадження.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_3 суд виходить з того, що одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КпАП. При вирішенні таких справ суди мають також з'ясовувати крім іншого, мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку. З'ясувавши обставини встановлені у протоколі про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення сторін, не можу погодитися з висновками, наведеними в постанові Першотравневого райсуду Донецької області від 17.08.2018

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Наведена правова позиція повністю кореспондується зі змістом ст. 62 Констинуції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Водночас ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме неподання або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку - нерезидента або про суттєві зміни в майновому стані

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Під ознаками корупції згідно розділу 1 загальних положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визнається використання суб'єктом, на якого поширюється дія закону наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Аналогічне трактування змісту та суті корупційних правопорушень міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 06.10.10 року (справа № 1-27/2010 про корупційне правопорушення та введення в силу антикорупційних законів). Суд звернув увагу, що у ратіфікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

З матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_3 вбачається, що він 01.03.2017 року набув у власність за договором дарування № 344 від свого батька ОСОБА_4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в розмірі 36/100 (тридцять шість сотих) частини всього житлового будинку з господарськими будівлями, яку оцінено в 100 тисяч гривень.

Вважаю, що вказана подія та обставини придбання майна у власність, встановлені в протоколі № 345 від 03.05.18 року про корупційне правопорушення, ОСОБА_3 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави та суб»єктом Закону України «Про запобігання корупції» ніяким чином не пов'язана з корупційною діяльністю та не підпадає під ознаки корупції, зважаючи на наведені тлумачення змісту цих правових понять. Подія придбання у власність частки будинку як подарунка від батька безумовно не свідчить про використання ОСОБА_3, наданих йому службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб чи інших аспектів корупційної діяльності , передбачених законом.

Аналізуючи доводи прокурора про наявність в діях ОСОБА_3 формальних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.2 КУпАП в частині несвоєчасного подання відомостей до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, суд вважає їх безпідставними та виходить з загального правового змісту положень Загальної частини діючого КУпАП.

Відповідно до положень ст.9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання відомостей до НАЗК. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 несвоєчасно, тобто з пропуском 10 денного строку повідомив НАЗК про зміну майнового стану, тобто виконав ці дії передбачені Законом України «Про запобігання корупції» 28.03.17 року, замість того щоб зробити це до 11.03.17 року, обґрунтувавши цей пропуск строку тим, що помилково вважав, що ці відомості слід заносити тільки до щорічної загальної декларації про доходи. З матеріалів провадження виходить, що ОСОБА_3 було ознайомлено з частиною антикорупційного законодавства, постановами КМУ, рішеннями НАЗК та іншими підзаконними актами - 19.05.17 року, тобто після того як у нього виник обов»язок повідомляти НАЗК про зміни в майновому стані та після того як він фактично самостійно усунув цей недолік та вніс відповідні відомості 28.03.17 року.

Крім того відомість від 19.05.17 року не містить в собі даних на підтвердження того, що ОСОБА_3 був ознайомлений зі змістом ч.2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» про додаткові заходи фінансового контролю, а також з правовими наслідками в виді адміністративної відповідальності, передбаченими ст.172-6 КУпАП за їх порушення. Тому висновки суду про правову обізнаність ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого йому правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Проаналізувавши наведені обставини вважаю, що ОСОБА_3 будучі юридично необізнаним, помилився щодо порядку щорічного декларування своїх статків та подання відомостей про зміну майнового стану до НАЗК, але виправив свою помилку 28.03.17 року, коли дізнався про необхідність таких дій. На думку суду, наведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_3 прямого чи непрямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 176-2 КУпАП.

Вважаю, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення в діях ОСОБА_3, тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Вказане, на думку суду, свідчить, що не повідомлення або несвоєчасне повідомлення НАЗК в порядку ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» про суттєві зміни в майновому стані шляхом подачі окремої інформації до НАЗК при відсутності у особи умислу у вчиненні зазначених дій та вказує на відсутність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_3 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений порядок антикорупційних заходів щодо держсужбовців, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 294

КУпАП, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Першотравневого райсуду Донецької області від 17.08.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: