17 липня 2018 року м. Київ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, -
Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 26 вересня 2017 року об 23 год. 13 хв., в місті Києві по б-ру Р.Роллана, 5/8 керував автомобілем Fiat Doblo д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, різка зміна кольору шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на обґрунтування чого зазначає наступне.
Причиною пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що не був присутнім у судовому засіданні та не знав про прийняте рішення суду відносно нього. Свою неявку в судове засіданні пояснив тим, що проживає в іншому місті та не мав можливості прибути до міста Києва про що надсилав до суду клопотання про скерування справи за підсудністю через неможливість прибути в судове засідання. Оскільки, копію постанови ОСОБА_3 отримав 6 листопада 2017 року, тому і строк апеляційного оскарження почав відраховувати з цієї дати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував належним чином усіх обставин справ, не надав об'єктивну оцінку доказам наявним в матеріалах справи прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Апелянт також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено із значними порушеннями вимог закону через що його неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення. На цих підставах ОСОБА_3 просить постанову Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду від 23 жовтня 2017 року, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яки підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Але при винесенні постанови від 23 жовтня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, які він не мав можливості надати, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження огляду стан сп'яніння, суд в постанові не вказав.
Посилання суду на пояснення свідків є необґрунтованими, оскільки, ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зі змісту цих пояснень вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння, не уточнюючи чи він відмовився проходити на місці чи у медичному закладі. Адже, сам ОСОБА_3 в апеляційному засіданні стверджував, що просив працівників поліції пройти огляд саме у медичному закладі.
До того ж, свідок ОСОБА_4, від якого відбиралися пояснення працівником поліції, що містяться в матеріалах справи, надав до апеляційного суду додаткові письмові пояснення, де вказано, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження тесту на приладі Драгер.
Таким чином, надані в апеляційному засіданні пояснення ОСОБА_3, про те що він наполягав на проходженні медичного огляду в медичному закладі, оскільки не впевнений був у справності приладу Драгер, на що працівниками поліції було необґрунтовано відмовлено, та позбавлено його права передбаченого п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, матеріалами справи не спростовуються та підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_4
Слід також зазначити, що суд першої інстанції розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, враховуючи вищевикладене слід вказати, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД 113635 відносно ОСОБА_3 складений із значними порушеннями та всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол слід вважати недійсним.
Таким чином, фактично, вина ОСОБА_3 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель