АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/2323/2018 Суддя у першій інстанції:Рибак М.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва ФричТ.В., за участю захисника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 07 травня 2018 року щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що 02 березня 2018 року ОСОБА_5 приблизно о 22 год. повертаючись зі м.Львова зупинився на автомобільній заправці у місті Києві, яка розташована за адресою: проспект Перемоги, 38 б з метою відпочинку після довгої дороги та придбання кави.

Придбавши кавовий напій в магазині при заправці, ОСОБА_5 присів у салон автомобіля марки «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1, випив каву та заснув. Прокинувся від того, що у його вікно стукали працівники Департаменту патрульної поліції. Надавши на вимогу працівників патрульної поліції документи для огляду з метою ідентифікації особи, останні почали стверджувати про те, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння та поставили вимогу про необхідність проходження тесту на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду. Сумніваючись в об'єктивності працівників патрульної поліції та тієї обставини, що такий огляд буде проведений із дотримання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, він відмовився проходити такий огляд на місці та просив щоб його відвезли до відповідного медичного закладу з метою проведення такого огляду медичними фахівцями. Проте, йому було відмовлено у проходженні огляду у медичному закладі та складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №401782 від 02 березня 2018 року про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відразу після складення протоколу, ОСОБА_5 за своєю ініціативою поїхав до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та пройшов медичний огляд. За наслідками огляду на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння був складений Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу №002385 від 03.03.2018 року 00 годин 49 хвилин відповідно до якого, в організмі ОСОБА_5 не виявлено алкогольних чи наркотичних речовин. Відповідно до результату лабораторного дослідження № 811 від 03.02.2018 року та результату лабораторного дослідження № 784 від 03.03.2018 року наркотичних або лікарських засобів в організмі ОСОБА_5 не виявлено.

Крім того, апелянт зазначає, що як було встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи та показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_5 не керував транспортним засобом ані на момент коли його побачив свідок ОСОБА_8 ані на момент, коли до ОСОБА_5 підійшли працівники патрульної поліції. Авто ОСОБА_5 було припарковано та не заведено, а відтак не перебувало у русі.

Також апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши його тим, що представником скаржника адвокатом ОСОБА_4, було подано апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2018, 14 травня 2018 року, що підтверджується накладною кур'єрської служби про відправку.

Як вбачається з долученої до апеляційної скарги накладної № R0601796 /а.с. 125./,дійсно перша апеляційна скарга була подана в строк передбачений законом, однак помилково була повернута, як така, що подана за межами такого строку та при відсутності відповідного клопотання. У зв&q?дн;язку з чим підстави для поновлення такого строку відсутні.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_4, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5. дані вимоги закону належним чином не дотриманні, а тому висновок судді про порушення водієм ОСОБА_5 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції, підійшов формально до розгляду даного протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та визнаючи винним ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, не обґрунтував своїх висновків, лише послався на те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення в повному обсязі доведена доказами, що містяться в матеріалах справи, та поясненнями свідка ОСОБА_7, про те, не дав обґрунтованого та належного спростування поясненням ОСОБА_5, що ставить під сумнів законність даної постанови.

Як убачається з постанови, суд першої інстанції послався лише на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення БД № 401782, письмові пояснення свідка ОСОБА_8, згідно яких останній пояснив, що 02 березня 2018 року приблизно о 21.30 год. був свідком того, як автомобіль &q?м ;Фольксваген&q?бі; на литовських номерах заїхав на заправку по просп. Перемоги, 38б. Водій зайшов до магазину та замовив каву, він помітив, що у чоловіка були явні ознаки алкогольного сп'яніння, порушена координація. Вийшовши на вулицю він побачив його автомобіль, який стояв у снігу. Письмовіпояснення свідків ОСОБА_7та ОСОБА_6, які долучені до матеріалів справи, та відеозапис, що міститься на DVD-R диску, з якого вбачається, що ОСОБА_5 дійсно відмовляється пройти огляд на стан сп'яніння при двох свідка.

Також суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_7, який в суді першої інстанції надав пояснення, що він був запрошений співробітниками поліції в якості свідка та був присутній коли громадянин ОСОБА_5 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп&q?ен;яніння за допомогою приладу Драгер. Також, на запитання суду пояснив, що ОСОБА_5не виявляв бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі та не наполягав, щоб співробітники поліції проїхали з ним до лікарні.

Про те як вбачається, з дослідженого під час апеляційного розгляду відео запису з місця події, ОСОБА_5 не було зупинено працівниками поліції, його транспортний засіб припаркованний біля виїзду зі заправки та на ньому міститься покрив снігу, даний факт свідчить про те, що транспортний засіб тривалий час був припаркованний і підтверджує пояснення ОСОБА_5 про те, що дорога в ночі його втомила, тому він заснув.

Разом з тим, як вбачається, з пояснення свідка ОСОБА_8/а.с. 2/, він працює оператором заправки АЗС «АМІК», де був в той час ОСОБА_5 Він 02 березня 2018 року приблизно о 21.30 год. був свідком того, як автомобіль &q?м ;Фольксваген&q?бі; на литовських номерах заїхав на заправку по просп. Перемоги, 38б. Водій зайшов до магазину та замовив каву. Він помітив, що у чоловіка були явні ознаки алкогольного сп'яніння, порушена координація. Вийшовши на вулицю він побачив його автомобіль, який стояв у снігу, а тому викликав працівників поліції.

Захисником ОСОБА_4, під час апеляційного розгляду надано лист з ТОВ «АМІК АВІЕЙШЕН Україна», № 67 від 03.09.2018, з якого вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 на ТОВ «АМІК АВІЕЙШЕН Україна», не працевлаштований.

Вище зазнане ставить під сумнів письмові пояснення ОСОБА_8, та чи дійсно він був свідком керування ОСОБА_5 транспортним засобом.

З пояснень допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_7, вбачається, що він був запрошений співробітниками поліції в якості свідка та був присутній коли громадянин ОСОБА_5 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу Драгер. Також, на запитання суду пояснив, що ОСОБА_5 не виявляв бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі та не наполягав, щоб співробітники поліції проїхали з ним до лікарні, про те, суд апеляційної інстанції ставиться до них критично. Оскільки як зазначив свідок в суді першої інстанції, що ОСОБА_5, не виявляв бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі та не наполягав, щоб співробітники поліції проїхали з ним до лікарні, так як даний свідок не був присутній при подальшому оформленні матеріалів щодо ОСОБА_5

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 самостійно звернувся до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», та здав передбачені аналізи, на спростування доводів працівників поліції про те, що він керував автомобілем марки «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, що підтверджується актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість № 002385 /а.с. 142/., відповідно до якого заключний діагноз тверезий, результатом лабораторного дослідження № 811 /а.с. 143/, та результатом лабораторного дослідження № 784 /а.с. 143/, та чеком Драгеру /а.с. 143/, відповідно до якого результат 0.00 % проміле.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, під час апеляційного розгляду за доказами, що містяться в матеріалах справи не встановлено, що працівники поліції зупиняли транспортний засіб «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1, оскільки він як зазначалося вище, був припаркований тривалий час, та не встановлено на яких правових підставах працівники поліції, не встановивши чи ОСОБА_5, керував транспортним засобом, пропонували пройти ОСОБА_5 огляд на стан алкогольного сп'яніння.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закриттю, у зв'язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_5 про поновленні йому строку на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,- скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич