Справа № 214/7584/18
3/214/2437/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, директора ТОВ «Електропромкомпані», РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №47335/04-36-12-12 від 02.08.2018, ОСОБА_2, займаючи посаду директора ТОВ «Електропромкомпані», здійснив несвоєчасну сплату податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню (форма «Н») № від08.12.2017 (несвоєчасне надання платіжного доручення до установи банку зі сплати податків, зборів, обовязкових платежів) у сумі 23321,40 грн. по терміну сплати 05.02.2018. Фактично сплачено 02.04.2018, 08.04.2018, 23.07.2018 та 27.07.2018, чим порушив п.п.57.3 ст.57 глави 2 розділу ІІ та п.203.2 ст.203 розділу V Податкового кодексу України. За вказані правопорушення передбачена відповідальність ч.1 ст.163-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких документів в підтвердження поважності причин своєї неявки чи заяву про відкладення розгляду справи до суду не надав, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договорами», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягається до адміністративної відповідальності з метою ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних доказів, що не суперечитиме ст.268 КУпАП.

Відповідно до положень ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст.251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. В ньому, зокрема, повинно бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, які наведені на обґрунтування наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

У відповідності до ст.245 КУпАП, суд має повно, всебічно і об'єктивно з'ясувати обставини кожної справи, вирішуючи її в точній відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Так, диспозиція ч.1 ст.163-2 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, можуть бути виключно посадові особи підприємств, установ та організацій. У цьому випадку, протокол складено щодо директора ТОВ «Електропромкомпані» ОСОБА_2

Разом з цим, працівниками Головного управління ДФС у Дніпропетровській області під час складання протоколу щодо ОСОБА_2 не додано до матеріалів справи копії наказу про призначення останнього на посаду директора ТОВ «Електропромкомпані», що позбавляє суд можливості зясувати, чи знаходився він на вказаній посаді в період вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться йому у провину. Також, в матеріалах справи відсутня посадова інструкція директора ТОВ «Електропромкомпані», що унеможливлює зясування питання, чи відноситься до його посадових обовязків подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

З огляду на зміст ч.1 ст.163-2 КУпАП, ОСОБА_2 в досліджуваній ситуації неможливо визнати належним субєктом адміністративного правопорушення, тобто посадовою особою, до службових обовязків якої входить подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), що виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Отже, з урахуванням того, що у матеріалах справи наявні лише протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки, що складені співробітниками Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, самі по собі ці документи не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суду не надані.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Також, суд приймає до уваги те, що ч.2 ст.251 КУпАП передбачає, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, але працівники Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08), слід зазначити, що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, оцінивши наявні в даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст.163-2, ст.245, п.8 ч.1 ст.247, 252, 280, 283,284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.163-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Хомініч С.В.