Справа № 206/2100/18
Провадження № 3/206/852/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Кушнірчука Р.О., при секретареві Соловйовій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2018 року о 15 годині 00 хвилини в м. Дніпрі по вул. Гаванській біля буд. 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Lexus, д.н.з АЕ5679СМ з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка мова. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху України, а саме п. 2.5 згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засідання захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 пояснив, що його підзахисний в стані алкогольного спяніння не перебував. Працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти «освидетельствование», від якого останній відмовився, оскільки такої процедури законом не передбачено, а йому відомо лише про огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя. Також зазначає, що підстав для зупинки транспортного засобу, яким ОСОБА_1 керував, у інспекторів не було, оскільки Правила дорожнього руху не порушувались. Крім того, працівником поліції належним чином не оформлено та не долучено до протоколу акт зовнішнього огляду на стан спяніння, як це передбачено інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адмінправопорушення. У звязку з зазначеними порушеннями з боку працівників поліції, просив суд визнати протокол про адміністративне правопорушення недійсним та закрити провадження у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення з приводу обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.16-22), клопотання свого захисника про закриття провадження у справі підтримав та пояснив, що в стані алкогольного спяніння він не перебував, а тому провину не визнає. Працівниками патрульної поліції було допущено порушення вимог інструкції, незаконно його зупинено та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також, працівники поліції безпідставно та необґрунтовано відмовили йому у наданні копії протоколу про адміністративне правопорушення та талону застосування алкотестеру Драгер, результати якого маються в матеріалах справи.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 09 квітня 2018 року він їхав в одній машині з ОСОБА_1 та побачили, що їх зупиняють працівники патрульної поліції. На їх запитання про причину зупинки інспектор повідомив, що водій не зупинився на вимогу знаку «Стоп». ОСОБА_4 відповів, що такого не було, після чого інспектор запідозрив, що він нетверезий. Після цього вони вийшли з автомобіля та на вимогу працівника поліції ОСОБА_1 подув в алкотестер «Драгер», на табло якого вже були якісь цифри. Після цього інспектор запросив двох свідків, при яких ОСОБА_1 відмовився проходити «освидетельствование» та бажав пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, але інспектор проігнорував його вимогу. Також він не бачив, щоб працівники поліції запропонували ОСОБА_1 отримати протокол про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що того дня він з ОСОБА_1 їхав в одному автомобілі. Після зупинки автомобіля працівниками поліції начебто за порушення Правил дорожнього руху, останні звинуватили ОСОБА_1 в керуванні в стані алкогольного спяніння. Коли ОСОБА_1 проходив вперше тест на «Драгер», то на ньому вже були якісь значення, а після другого разу значення не змінились та був нуль. Від «освидетельствование» ОСОБА_1 відмовився та бажав проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан спяніння. При понятих ОСОБА_4 в «Драгер» не дув, оскільки поліцейські йому цього не пропонували.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 його товариш. Того дня вони їхали на двох автомобілях, наздогнавши перший автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_1, вони побачили що його зупинив патруль поліції та звинуватили у керуванні автомобілем в стані алкогольного спяніння. Працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 пропонували йому пройти «освидетельствование», але він бажав пройти огляд у медичному закладі.

Інспектор Єгорін Є.В. в судовому засіданні пояснив, що 09 квітня 2018 року у другій половині для по вул. Гаванській в м. Дніпрі було помічено автомобіль Лексус. Водій даного автомобіля не зупинився на вимогу знаку «Стоп» перед залізничним переїздом, у звязку з чим вони зупинили даний автомобіль. Водієм виявився ОСОБА_1 Під час їхнього спілкування з водієм, у останнього було помічено ознаки алкогольного спяніння, через що йому було запропоновано пройти тест за допомогою приладу «Драгер». До огляду було залучено двох свідків, якими були товариші водія. ОСОБА_1 погодився та пройшов тест «Драгер», результат якого був позитивний. Проте свідки відмовились засвідчити результати огляду, тому їм довелось шукати інших. Після залучення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі. Прилад «Драгер» моделі 6820 є сертифікованим, справним та протестованим, що підтверджується наданими ним свідоцтвом про його повірку (чинне до 19.09.2018 року) та сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 01.09.2014 року. Наказ МВС України № 33 є застарілим, тому в ньому не зазначено модель Драгера 6820. Документи щодо Драгеру особі надаються за її вимогою, як це передбачено ч. 5 розділу 2 Інструкції затвердженої МВС України. Після відмови водія від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» йому було розяснено та запропоновано пройти огляд в медичному закладі. Акт огляду водія не долучався, оскільки особа офіційно не пройшла процедуру огляду за допомогою приладу «Драгер». Коли він казав про «освидетельствование», то мав на увазі саме огляд на стан спяніння та водій ОСОБА_1 чітко розумів про що йде мова.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, доводи інспектора Єгоріна Є.В., дослідивши наданий працівниками поліції відеозапис з фіксацією подій та письмові матеріали справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння (п. 2.5).

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку, а тому порушив саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не дивлячись на невизнанням ОСОБА_1 своєї вини, винність останнього у вчиненні правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 197487 від 09 квітня 2018 року, поясненнями інспектора Єгоріна Є.В. наданими в судовому засіданні, рапортом інспектора поліції, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 які зазначили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку.

Крім того, в судовому засіданні було оглянуто відеоматеріали з нагрудних відеореєстраторів співробітників патрульної поліції на яких зафіксовані всі обставини, які відбувались 09 квітня 2018 року за участі правопорушника ОСОБА_1, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 На відеозаписі зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції відмовився від проходження огляду на стан спяніння в присутності двох свідків.

Більш того, зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеореєстраторів події, які мали місце 09 квітня 2018 року, за своїм змістом та суттю переконують незалежного спостерігача в безперечному перебуванні ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння та намаганні останнього та свідків владнати це питання на місці з поліцейськими, переконуючи їх віднестись до цієї ситуації з «порозумінням», щоб уникнути відповідальності.

Покази інспектора Єгоріна Є.В. в судовому засіданні послідовні та логічні, повністю співпадають з тими обставинами, що були викладені в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та не суперечать подіям, які зафіксовані на відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів співробітників патрульної поліції, а тому у суду не виникає сумніву у їх правильності та достовірності.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважаю їх допустимими і достовірними та приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів правопорушника та його захисника з приводу того, що транспортний засіб, яким ОСОБА_1 керував, було зупинено незаконно та без винесення відповідної постанови про порушення ПДР, то ці доводи спростовуються наданим відеозаписом з часовим інтервалом «15:58-15:59» з якого вбачається, що працівником поліції було зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог знаку «проїзд без зупинки заборонено» та винесено відповідну постанову, від отримання якої останній відмовився.

Зазначені ОСОБА_1 та його захисником обставин, що працівники поліції пропонували пройти йому «освидетельствование», а не огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя та проігнорували його вимоги про це, то ці обставини також спростовуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів інспекторів, а також поясненнями самого інспектора Єгоріна Є.В.

Крім того, на відеозапису зафіксовано, що інспектор патрульної поліції розяснює ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан спяніння та останній погоджується пройти тест за допомогою приладу «Драгер», при цьому його товариші погоджуються бути в якості свідків. Вже після проходження тесту та отримання негативного для ОСОБА_1 результату «1,59%» свідки відмовляються від написання пояснень, а ОСОБА_1 від результатів тесту. Пізніше інспектором поліції було запрошено свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в присутності яких правопорушник відмовляється від проходження огляду на стан спяніння та не наполягає на проходженні огляду в закладі охорони здоровя, що з логічної точки зору свідчить про адекватну зрозумілість ОСОБА_1 в даній ситуації тотожності понять «огляду» та «освидетельствование».

Посилання сторони захисту та ОСОБА_1 про недопущення у якості доказу показнику газоаналізатору Alcotest 6820 є надуманим та таким, що не знайшло свого підтвердження, оскільки згідно ч. 3 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09 листопада 2015 року №1452/735, при проведенні огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським і оформлення його результатів - поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Дані обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення, оскільки інспектором Єгоріним Є.В. було надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатору Alcotest 6820 зав. № ARGK-0122 від 19 вересня 2017 року № 12-01/6179 та Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 від 01.09.2014.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилось саме у відмові від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, тому з обєктивної сторони вказаного правопорушення, показання приладу «Драгер» взагалі судом можуть не прийматись до уваги.

Доводи ОСОБА_1 щодо ненадання йому копії протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції також не відповідають дійсності, оскільки з відеозапису з часовим інтервалом «16:02-16:03» вбачається, що інспектор поліції ознайомлює ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, пропонує йому надати пояснення по суті порушення, від яких останній відмовляється, а також відмовляється від отримання тимчасово дозволу на право керування транспортних засобом та від отримання копії протоколу, про що зазначено у відповідних графах.

З приводу посилання ОСОБА_1 та його захисником на пп. 2 п. 1 розділу 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі щодо вимоги складання та долучення до протоколу про адміністративне правопорушення акту зовнішнього огляду ОСОБА_1 на стан спяніння, то суд не приймає їх до уваги та вважає за необхідне зазначити те, що зазначеним пунктом інструкції передбачено, що до протоколу долучається «акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання», але факту здійснення тимчасового затримання транспортного засобу не було.

Крім того, на відеозапису в проміжку часу «15:13-15:14» зафіксовано, що ОСОБА_1 на запитання інспектора з приводу того чи він випивав останній відповідає що пив, а тому всі вказані доводи сторони захисту ні чим обєктивно не підтверджуються та навпаки спростовуються дослідженими судом доказами в своїй сукупності. У звязку з чим суд приходить до висновку, що дана позиція сторони захисту спрямована лише на уникнення відповідальності самим ОСОБА_1

Судом також не приймаються до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, оскільки в силу своїх товариських відносин з правопорушником, вони намагаються створити ОСОБА_1 алібі, щоб останній зміг уникнути адміністративної відповідальності. Також викладені ними обставини при наданні пояснень в судовому засіданні, окрім їх показів, нічим більше не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд враховує, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння є грубим, небезпечним та досить поширеним правопорушенням, ступінь вини правопорушника, його особистість, а також без альтернативність покарання, а тому вважає за можливе накласти штраф на водія у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у розмірі 352,40 гривень.

Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, яка стягує з правопорушника: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О.Кушнірчук