А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
08.06.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2018 року
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ужгород, вул. Минайська, 67 / 7, Закарпатської області, громадянин України, не працюючий,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн..
Згідно постанови, 20 грудня 2017 року о 00-й годині 15 хвилин по вул. А. Корольова, 13, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ 2705-СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, який підтверджується актом медичного огляду № 461 від 20.12.2017, виданим Закарпатським обласним наркологічним диспансером, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що складений щодо нього протокол не може слугувати доказом його вини, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 КУпАп і його не можна віднести до фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку можливо встановити наявність у його (ОСОБА_1 Е.) діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Також вказує на те, що в порушення вимог передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу І, п. 1 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних засобів на місці зупинки транспортного засобу, і матеріали справи, у тому числі й протокол та рапорт поліцейського, не вказують на те, що йому пропонувалося пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, від якого б він відмовлявся. Вважає, що пропозиція працівника поліції пройти огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя (без проведення попереднього огляду на місці зупинки транспортного засобу або без отримання відмови від проведення такого огляду), не ґрунтується на вимогах законодавства, у звязку з чим, результати такого огляду не можуть утворювати жодних юридичних наслідків. Разом із тим, посилається на те, що складений щодо нього висновок № 461 від 20.12.2017 не відповідає вимогам Інструкції щодо складення таких висновків. Крім того, вказує і на те, що, формалізуючи процес доказування, суд першої інстанції не врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, які не були перевірені, встановлені, доведені та зазначені судом у постанові, про що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати на розмір накладеного на правопорушника адміністративного стягнення. Посилається і на те, що суд розглянув справу без його участі, під час його перебування за кордоном на лікуванні, не повідомивши його належним чином про її розгляд, чим позбавив його можливості реалізувати свої процесуальні права, захистити свої законні інтереси, подати відповідні пояснення, необхідні для правильного вирішення справи, спростування наявних у справі сумнівних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що про наявність оскаржуваної постанови дізнався в кінці березня 2018 року, що в свою чергу свідчить і про те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1, неявка якого з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що повідомлення про час та місце розгляду справи апеляційним судом тричі надсилались ОСОБА_1 на зазначену в апеляційній скарзі адресу, однак, на розгляд справи ОСОБА_1 повторно не зявився. Крім того, при прийнятті рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1, апеляційний суд враховує й те, що від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходили дані про поважність причин його неявки, а також заяви про відкладення розгляду справи на інший термін; що справа щодо ОСОБА_1 надійшла до апеляційного суду 11.04.2018; що із часу адміністративного правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1, пройшло більше пяти місяців.
Так, з оскаржуваної постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, а в матеріалах справи відсутні дані, які б достовірно підтверджували факт отримання ОСОБА_1 повідомлення про час та місце розгляду справи 13.03.2018. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані про те, що копія постанови була вручена або надіслана ОСОБА_1 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП триденний строк із моменту її винесення. З матеріалів справи також вбачається, що копія оскаржуваної постанови від 13.03.2018 була направлена ОСОБА_1 19.03.2018, що підтверджується наявним у матеріалах справи супровідним листом(а. с. 18), і що у свою чергу свідчить про обґрунтованість доводів клопотання про те, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо в кінці березня 2018 року.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, тому, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на які посилається ОСОБА_1 у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, - визнаються поважними, у звязку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, і строк поновлюється.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 215258, 20 грудня 2017 року о 00-й годині 15 хвилин по вул. А. Корольова, 13, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ 2705-СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, який підтверджується актом медичного огляду № 461 від 20.12.2017, виданим Закарпатським обласним наркологічним диспансером, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи. Крім того, із протоколу вбачається, що по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень (а. с. 1).
З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 461 від 20.12.2017, складеного черговим лікарем Закарпатського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_2 вбачається, що направлений інспектором Бандрівським Я. Я. 20.12.2017 на огляд ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного спяніння. З даного висновку також убачається, що своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що з результатами огляду ознайомлений (а. с. 2).
З копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що при проведенні лікарем ЗОНД ОСОБА_2 огляду ОСОБА_1 за допомогою приладу «Dragger Alcotest» о 00 год. 30 хв. 20.12.2017 в останнього встановлено стан алкогольного спяніння, результат огляду 0.76%.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР № 448906 вбачається, що 20.12.2017 о 00-й годині 15 хвилин, у темну пору доби, по вул. А. Корольова, 13, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ГАЗ 2705-СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, на якому не освітлювався номерний знак, чим порушив вимоги, передбачені п. п. 2.9 «в» ПДР, у звязку з чим, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень (а. с. 3).
З розписки ОСОБА_1 від 20.12.2018 вбачається, що він зобовязався залишити транспортний засіб марки «ГАЗ 2705-СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, на місці зупинки за адресою м. Ужгород, вул. А. Корольова, 13, та не керувати ним (а. с. 4).
Факт виявлення в ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя стану алкогольного спяніння підтверджується й дослідженим у ході розгляду справи апеляційним судом відеозапису, що міститься на наявному в матеріалах справи диску.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор Бандрівський Я. Я. був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря ЗОНД ОСОБА_2, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та склала висновок про його перебування у стані алкогольного спяніння, були підстави для фальсифікації висновку щодо ОСОБА_1 та його обмови в перебуванні в стані алкогольного спяніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість інспектора Бандрівського Я. Я. та лікаря ОСОБА_2 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя, підписання ним протоколу та інших документів, що містяться у справі, зокрема, висновку лікаря, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обовязків діяли у межах наданих їм повноважень.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що складений щодо нього протокол не може слугувати доказом його вини, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і його не можна віднести до фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку можливо встановити наявність у його (ОСОБА_1 Е.) діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, на підставі чого апеляційний суд приходить до висновку про те, що протокол відповідає вимогам вказаної норми права; що апелянтом не конкретизовано в чому саме полягає невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП і які саме вимоги вказаної норми права були порушені при складанні протоколу. Тому, вказані доводи апеляційний суд визнає й такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу І, п. 1 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних засобів на місці зупинки транспортного засобу, і матеріали справи, у тому числі й протокол та рапорт поліцейського, не вказують на те, що йому пропонувалося пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, від якого б він відмовлявся; що пропозиція працівника поліції пройти огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя (без проведення попереднього огляду на місці зупинки транспортного засобу або без отримання відмови від проведення такого огляду), не ґрунтується на вимогах законодавства, у звязку з чим, результати огляду не можуть утворювати жодних юридичних наслідків, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, визнає такими, що не свідчать про недійсність проведеного в закладі охорони здоровя огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та не спростовують факту порушення ним вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, і у свою чергу не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що пунктом 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена можливість проведення огляду на стан спяніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоровя; що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння у закладі охорони здоровя.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що складений щодо нього висновок № 461 від 20.12.2017 не відповідає вимогам Інструкції щодо складення таких висновків, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом. При цьому, враховується те, що в обґрунтування вказаних доводів, апелянтом не вказується на те, яким саме вимогам Інструкції не відповідає висновок № 461.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Боберський Б. Е. обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у звязку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, які не були перевірені, встановлені, доведені та зазначені судом у постанові, про що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати на розмір накладеного на правопорушника адміністративного стягнення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення і не впливають на вид та розмір накладеного на нього адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 не додано до апеляційної скарги жодних доказів, які б впливали на висновки судді та свідчили б про незаконність судового рішення, а не з'являючись у судові засідання на розгляд справи, ОСОБА_1 позбавив себе можливості на реалізацію своїх прав щодо надання пояснень та доказів, а також заявлення клопотань.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
подане ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити, поновивши строк на оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан