Справа№ 640/4787/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

при секретарі Школі В.В.,

розглянувши адміністративний матеріал направлений Управлінням патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: не відомо), не працюючого, що мешкає за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 20,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.03.2018 р. серії БД № 159888, водій ОСОБА_1 07.03.2018 року о 23 год. 10 хв., керував автомобілем «BMW 520 KAT» д/н LB 50509 у м. Харкові по площі Конституції біля буд. №20, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» або в закладі охорони здоровя (КЗОЗ ХОНД) водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього Руху України, тобто скоїв правопорушення, що передбачене ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути даний матеріал без його участі, що відповідає положенням ст. 268 КУпАП.

У рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України, але в матеріалах справи відсутні докази того, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного спяніння як особа, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню, а саме не надано: належним чином завіреної копії постанови, що ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП протягом року.

Однак, суд, дослідивши письмові докази та переглянувши запис відеофіксації вчинення правопорушення ОСОБА_1, приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, та визнає його винним у вказаному адміністративному правопорушенні, виходячи з наступного.

В судовому засіданні переглянувши відеозапис з нагрудних камер патрульної поліції, судом достовірно встановлено, що 07.03.2018 о 23 год. 10 хв, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW 520 KAT» д/н LB 50509 в у м. Харкові по площі Конституції біля буд. №20, де його зупинив інспектор поліції, у звязку із ПДР України. Інспектор поліції після спілкування з ОСОБА_1 встановив ознаки наркотичного спяніння та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки за допомогою «Drager Alcotest 6820», а також у закладі охорони здоровя у присутності двох свідків. Однак водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Drager Alcotest 6820», а також у закладі охорони здоровя у присутності двох свідків.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина водія ОСОБА_1 підтверджуються наявними в матеріалах адміністративного провадження доказами, а саме: відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 159888 від 07.03.2018, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зазначили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоровя (КЗОЗ ХОНД), переглянутому у судовому засіданні запису відеофіксації, підтверджуючого факту відмови водія від проходження огляду на стан спяніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1 Правил Дорожнього Руху України (далі ПДР України), ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015р. (далі -Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного спяніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоровя (п.6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоровя проводиться у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, обєктивна сторона правопорушення полягає в ухиленні особи від проходження відповідно до встановленого прядку огляду на стан спяніння.

Відповідно ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Складений протокол про адміністративне правопорушення містить дані щодо двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які в письмових поясненнях підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «DragerAlcotest 6820», а також у закладі охорони здоровя, зазначений факт зафіксований камерою відеоспостереження, відеозапис з якої переглянутий в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004р. №1906-IV та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. №3477-IV стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_1М керуючи автомобілем, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоровю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Враховуючи вищенаведене, відомості про особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням Правил дорожнього руху України є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоровю, тяжкість ймовірних наслідків, суд вважає, що ОСОБА_1 слід піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, з правопорушника ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 352,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 13, 16, 401, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 10200 (десять тисяч двісті) грн., який необхідно внести: (код класифікації доходів бюджету: 21081300, отримувач: УДКСУ у Київському районі м. Харкова, рахунок отримувача: № 0001, банк отримувача: ГУДК у Харківській обл., код отримувача: 37874947, код банку отримувача (МФО): 851011, призначення платежу: сплата штрафу) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, у призначенні платежу платником повинно бути вказано: прізвище платника, слова «судовий збір», Державна судова адміністрація України).

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту її винесення.

Постанова набирає чинність після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя - Шаренко С.Л.