Справа № 428/7062/18
Провадження № 33/782/181/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» вересня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В., за участю:

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу, з доповненнями, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Сєвєродонецьк, Луганської області, громадянина України, працюючого: заступником головного інженера НПО ТОВ СХЗНО, одруженого та маючого на утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 липня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 липня 2018 року гр-на ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду 04 червня 2018 року о 22.45 год. ОСОБА_2 в м.Сєвєродонецьку по пр-ту Гвардійському, керував транспортним засобом автомобілем марки «CHEVROLET Aveo» д/н НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови та координації рухів, від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров'я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особою, що притягається до відповідальності, ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність судового рішення, яке не відповідає матеріалам справи та воно винесено з порушенням норм процесуального закону. В обгрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на систематичні порушення з боку поліцейських роти 2 батальйону УПП в Луганській області та належним чином, не дослідив законність наданих суду доказів.

Зазначає, що всі незаконні дії поліції по відношенню до нього зафіксовані на відео, яке вони надали суду в якості доказу. З відео видно, як поліція проводить не поверхневий огляд його та транспортного засобу, а обшук, тому як всі поетапні дії поліції зафіксовані на відео вказують на незаконний обшук.

У відповідності до статті 234 КПК України: обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Але щодо законності даного відео зазначає окремо, так як судом взято до уваги як підтвердження вини в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що судом не досліджено факт походження відео, з яких камер нагрудних (відео реєстраторів) проводилась відео зйомка, чи мали право використовувати працівники поліції данні прилади, в постанові суду не зазначено ідентифікаційний номер нагрудної камери (відео реєстратора) з якого проводилося відео, чи є він сертифікованим, та чи брала посадова особа участь в складанні протоколу про адміністративне правопорушення по відношенню до нього.

Вказує, що письмове пояснення в протоколі, про те, що він не вживав та не вживає наркотичні засоби свідчить про те, що він будучи юридично необізнаним громадянином який був позбавлений своїх прав на захист, поставив підписи в протоколі, як особа яка поважає закони та вимоги поліції.

Також апелянт вказує, що судом не досліджено той факт, що особу яку поліція вважала, що вона перебуває під наркотичним сп'янінням, описуючи в протоколі, що він має наркотичне сп'яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, і після складення зазначеного протоколу дозволила далі керувати авто.

Зазначає, що не отримував судову повістку до суду, який розглядав його справу про адміністративне правопорушення, так як за адресою, зазначеною в протоколі, він не мешкає, а мешкає у дружини за адресою АДРЕСА_2, а тому не мав змоги взяти участь у судовому засіданні та надати свої заперечення по справі. Після того, як йому стало відомо від сусідів за адресою де він прописаний про розгляд справи відносно нього, одразу написав заяву до суду про ознайомлення з матеріалами в суді. Після ознайомлення зі справою він дізнався, що 06.07.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою судді Комплєктова Т.О.

Тому в своїй скарзі ОСОБА_2 просить апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 липня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а справу відносно нього - закрити за відсутністю складу правопорушення.

У совїх доповненнях апелянт також посилається на порушення працівниками поліції вимог закону щодо проведення його обшуку та на безпідставну вимогу до нього проїхати з ними до медичного закладу у м.Лисичанськ для проходження медичного обстеження. Разом з тим зазначає, що оскільки датой вчинення ним правопорушення в протоколі зазначено - 04 червня 2018 року, то строки притягнення його до адміністративної відповідальності сплили, а тому просить закрити провадження у справі на підставі ч.2 ст.38 КУпАП.

Перевіряючи доводи клопотання ОСОБА_2 про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження та можливості його поновлення апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником…протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Перевіркою матеріалів адміністративної справи встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи належним чином не був повідомлений, постанова суду від 06 липня 2018 року винесена без участі особи, яка притягається до відповідальності. Підтверджень того, що ОСОБА_2 своєчасно отримав копію постанови суду, у справі відсутні. Проте, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 16 вересня 2018 року звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копій відеозапису. 21 вересня 2018 року він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію оскаржуваної постанови. Сама апеляційна скарга ОСОБА_2 подана до місцевого суду 28 вересня 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску ним строку на апеляційне скарження та вважає за можливе поновити цей строк.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав, підтримав викладені ним в апеляційній скарзі, з натупними доповненнями, доводи та просив апеляціний суд скасуавти рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Додатково пояснив, що сам факт відмови працівникам патрульної поліції пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння він не заперечує, але вважає, що у нього на це були причини, оскільки за встановлених обставин, у нічний час, при вчиненні працівниками поліції фактично обшуку його транспортного засобу та його особисто, він був дуже наляканий такими незаконними діями правоохоронців, а тому побоявся кудись з ними їхати та залишати свій автомобіль у цетрі міста без нагляду. Окрім того вважає, що протокол про адмінправопорушення щодо нього повинен був бути складений у присутності двох понятих, яким повинно-було бути роз'яснено патрульними поліцейськими, які ж саме ознаки наркотичного сп'яніння у нього вони виявили. Зазначає, що після складання стосовно нього адмінпротоколу, поліцейські його не відсторонили від керування транспортним засобом та він самостійно доїхав до автостоянки. Законність дій праціників поліції щодо обшуку його особисто та його автомобіля він нікуди не оскаржував, але вважав дії правоохоронців незаконними.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується дослідженими матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 142364 від 04.06.2018 року (а.с.2), який було складено уповноваженою особою відповідно до вимог ст.ст.254, 256 КУпАП у присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 (а.с.4), згідно з якими водій ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, відмовився.

Вказані обставини підтвердив також допитаний безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5

Також вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) патрульних поліцейських, використання яких передбачено ст.40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, що був досліджений у судовому засіданні, який містить фіксацію обставин зупинення 04.06.2018 року працівниками поліції транспортного засобу - CHEVROLET Aveo, д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 та складання щодо нього протоколу про адміністративні правопорушення у присутності двох свідків у зв'язку з його відмовою від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння в установленому законом порядку. Також, з відеозапису вбачається, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп'яніння у медичному закладі ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, що підтверджується відеофайлом № від 04.06.2018 року з часом зйомки 23:01:01-23:05:59.

Окрім того, як вбачається з відеофайлів № від 04.06.2018 року з часом зйомки 23:46:40-23:51:38 та № від 04.06.2018 року з часом зйомки 23:51:39-23:55:36, під час складання адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_2 працівником патрульної поліції, у присутності двох свідків, йому були роз'яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема право на захист, а також те, що його справа буде розглядатися у Сєвєродонецькому міському суді, про що його повідомлять судовим викликом окремо. Також ОСОБА_2 було повідомлено про відсторонення його від керування автомобілем та вилучення водійського посвідчення до розгляду справи у суді, з одночасною видачею тимчасового дозволу на керування транспортним засобом.

Зазначені обставини відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 142364 від 04.06.2018 року, складеному відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі сам ОСОБА_2 не заперечував під час апеляційного розгляду.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності, які були досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд правильно дійшов висновків про доведеність вини ОСОБА_2 в тому, що 04.06.2018 року о 22 годині 45 хвилин в м.Сєвєродонецьку по пр.Гвардійському, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом - CHEVROLET Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі охорони здоров'я у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, що тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, належним чином дослідив матеріали справи та обґрунтовано зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Підстав для закриття провадження у справі, визначених п.7 ч.1 ст.247 та ст.38 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки на момент судового розгляду справи судом першої інстанції, а саме - 06 липня 2018 року, не спливли визначені ч.2 ст.38 КУпАП тримісячні строки накладення адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності дій працівників патрульної поліції щодо зупинки та обшуку його транспортного засобу, а також щодо його особисто огляду, не є предметом даного судового провадження, та повинні бути перевірені в інший встановлений законом спосіб.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи доповненої апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.07.2018 року є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО