справа №619/3624/18
провадження №3/619/1104/18
ПОСТАНОВА
10 вересня 2018 року суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -
ДОП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №327784 у відношенні ОСОБА_1, згідно якому останній 02.09.2018 приблизно 20год.00хв. за місцем мешкання вчинив психологічне насильство в сімї відносно співмешканки ОСОБА_3, яке виразилося в сварці та образах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Вказані дії орган, який розглядає справу повинен вчинити для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.
За змістом ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах (далі - органи поліції), матеріалів про адміністративні правопорушення передбачено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року (далі Інструкція № 1376).
Пунктом 9 Інструкції № 1376 передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності); у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).
Згідно п.15 Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Дослідивши зміст протоколу, а також додані до нього матеріали вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення разом з матеріалами до нього слід повернути Дергачівському ВП ГУНП в Харківській області, для належного дооформлення, як складеного в порушення вимог ст.256 КУпАП, виходячи з наступного.
Норма ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Крім того, згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Тобто, вказані норми свідчать про те, що при вчиненні вказаних дій завжди існує потерпілий, але, зміст протоколу відомостей щодо потерпілого взагалі не містить.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як передбачено п.14 ч.1 ст.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.
Між тим, при формулюванні сутності вчиненого адміністративного правопорушення працівники поліції виклали обєктивну сторону правопорушення у спосіб, що не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме зазначено про «психологічне насильство, яке виразилося в сварці та образах», не зазначивши, чи від цих дій могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, як того вимагає диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, із наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 02.09.2018 перебував у стані алкогольного спяніння, тоді як дана обставина не відображена у протоколі при викладенні фактичних обставин правопорушення.
Як передбачено ч.2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені, в т.ч. ст.173-2 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обовязковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Ці положення Закону є гарантією забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист, до того ж її присутність у судовому засіданні дозволяє суду перевірити достовірність фактичних даних, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, та всебічно зясувати усі обставини справи.
Такий особливий порядок покладає на відповідні органи, які складають протокол про адміністративне правопорушення, обовязок забезпечити правопорушнику доступ до правосуддя та можливість реалізувати своє право на захист, а тому останній має бути не тільки доставлений до суду, а й повинна бути забезпечена його присутність у судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього.
При цьому, слід виходити із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».
Таким чином, безпосередні показання особи, яку притягується до адміністративної відповідальності в суді мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ніж його пояснення, викладені власноруч службовою особою національної поліції.
Отже, при направленні до суду справи про адміністративне правопорушення орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, зобовязаний забезпечити явку правопорушника до суду.
При вирішенні питання щодо повернення справи дня належного оформлення суд керується положеннями п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19.12.2008, де зазначено: «Визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення».
Як розяснено в п.12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 за №11, норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.
Конституційний Суд України у рішення №2-рп/2015 від 31.03.2015 розяснив, що положення ч.2 ст.294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.1 ст.284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 241 цього кодексу, про закриття справи.
Керуючись ст.ст. 173-2, 256, 278, 283 КУпАП, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року (далі Інструкція № 1376), суддя
постановив:
Повернути Дергачівському ВП ГУНП в Харківській області для належного оформлення адміністративний матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Нечипоренко