Номер провадження: 33/785/799/18
Номер справи місцевого суду: 523/302/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю секретаря Тьосової Я.В., прокурора Книжника В.О. та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року,-

встановив

Зазначеною постановою суду,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 (пятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що 10.01.2018 року, будучи субєктом відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 та абз. 3 п. 2 ст. 45 Закону України «Про засади запобігання корупції», порушила вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання корупції» щодо своєчасності подання декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період перед звільненням.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, вказала, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- суд не надав жодної оцінки її доводам щодо того, що адміністративне правопорушення, відповідно до листа №65/30/1422 та довідки вих. №65/30/1548нт від 24.11.2017 року, було виявлене СБУ в листопаді 2017 року, а не 05.01.2018 року при складенні протоколу, що свідчить про те, що з моменту виявлення правопорушення пройшло три місяці, тобто спливли строки накладення адміністративного стягнення;

- суддею не було враховано того, що, відповідно до розяснень вищого спеціалізованого суду, субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, в той час як вона скоїла правопорушення з необережності, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності;

- судом також було залишено поза увагою те, що ОСОБА_2 протягом пяти років з 2011 року справно та вчасно подавала декларації про майновий стан до уповноважених органів.

Посилаючись на викладене вище, ОСОБА_2 просила скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також зясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_2 у вчинені зазначеного правопорушення, суддя районного суду послалася як на докази на: протокол про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією №32/2018 від 05.01.2018 року (а.с. 1-8); витяг з офіційного сайту НАЗК щодо подання ОСОБА_2 декларації перед звільненням та інші зібрані матеріали, додані до протоколу; пояснення в судовому засіданні ОСОБА_2

Окрім того суддя районного суду послався на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення визнала та просила закрити провадження у справі.

Частина 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлює, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Як вбачається з наказу ДП «МТП «Чорноморськ» № 541/О від 09.10.2017 року (а.с. 25), ОСОБА_2 була звільнена з посади начальника юридичної служби за згодою сторін, а декларацію після звільнення остання подала 19.10.2017 року, чим порушила строк подання декларації при звільненні.

Апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами ОСОБА_2 про те, що спливли строки накладення адміністративного стягнення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212--15, 212--21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Водночас, абз. 3 п. 5 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.02.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» встановлює наступне:

«Вказівка законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, обєктивного і повного зясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи».

Положеннями ст.277 КУпАП визначено, що строк розгляду адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди зявитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, до адміністративної відповідальності за яке притягується ОСОБА_2 було виявлено співробітниками СБУ 24.11.2017 року (а.с. 10-11), тому апеляційний суд з цих підстав погоджується з доводами апелянта про момент виявлення правопорушення.

Однак, разом з тим, відповідно до протоколу розподілу справи, вказана справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП надійшла в провадження судді 10.01.2018 року та постановою суду від 05.03.2018 року (а.с. 135), провадження у вказаній справі було зупинено у звязку із неможливістю викликати в судове засідання ОСОБА_2 до періоду забезпечення її виклику в судове засідання Суворовського р/с м. Одеси.

ОСОБА_2 була викликана до суду, як це вбачається з розписки та постанови суду (а.с 148 та 154 відповідно) на 11.05.2018 року, що свідчить про те, що в цей день провадження у справі було автоматично відновлено.

Водночас, строк зупинення провадження у справі не включається в перебіг строку накладення адміністративного стягнення.

Виходячи з вищевикладеного, з моменту виявлення правопорушення (24.11.2017 року) до моменту розгляду справи судом (11.05.2018 року) строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не сплив, оскільки провадження у справі зупинялось.

Апеляційний суд також вважає помилковими посилання апелянта на те, що вона скоїла правопорушення з необережності з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 10 КУпАП встановлює, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; а стаття 11 Кодексу встановлює, що Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 обізнана в законодавстві, оскільки має юридичну освіту та працювала на посаді начальника юридичної служби ДП «МТП «Чорноморськ», з 2011 року справно подавала декларацію про свій майновий стан до НАЗК, що свідчить про обізнаність останньої із положеннями Закону України «Про запобігання корупції», тому усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП умисно.

Суд приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що на протязі останніх пяти років вона справно та вчасно подавала декларації про майновий стан, однак зазначені посилання свідчать лише про певну характеристику особи та не вказують на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Таким чином, на підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною та обґрунтованою, прийнятою з урахуванням всіх обставин справи, тому немає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якою вона притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП з накладенням на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот пятдесяти) гривень - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3