Справа № 206/2224/18
Провадження № 3/206/888/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2018 року о 10 годині 30 хвилини в м. Дніпрі по вул. Гаванській біля буд. 1В, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21104, д.н. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного спяніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху України, а саме п. 2.5 згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що від проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» він не відмовлявся, але відмовився від проходження огляду в медичному закладі, оскільки дуже поспішав. Від нього ніхто ніяких пояснень не отримував, а причина зупинки безпідставна, оскільки докази того, що він виляв на автомобілі по дорозі відсутні.

Вислухавши пояснення правопорушника, інспектора поліції ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння (п. 2.5).

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, а тому порушив саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не дивлячись на невизнанням своєї вини, винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №209049 від 12 квітня 2018 року, рапортом інспектора поліції, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які зазначили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння в медичному закладі.

Також свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила обставини зазначені в протоколі та пояснила, що дійсно разом з ОСОБА_4 вони були свідком того, ОСОБА_1 на прохання поліцейських відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, а за зовнішніми ознаками він перебував у неадекватному стані.

Інспектор поліції ОСОБА_3 пояснила, що вона разом з інспектором Кондратюком О.А. патрулювали у Самарському районі та побачили автомобіль ВАЗ 21104, який виляв по всій дорозі, а тому вимушені були його зупинити та зясувати у водія причину такої поведінки. Водій ОСОБА_1 надав права та техпаспорт на автомобіль, а полісу страхування у нього не виявилося. Він був в очках, а його поведінка була неадекватною, він то сміявся то зовсім не чув. Коли вони посвітили йому в очі, реакції ніякої не було. З врахуванням того, що в нього були явні ознаки порушення мови та координації рухів, зіниці ока не реагували на світло, йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного спяніння в медичному закладі, але він відмовився. Після цього були запрошені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в присутності яких, він також відмовився пройти огляд.

Крім того, в судовому засіданні було оглянуто відеоматеріалами з нагрудних відеореєстраторів співробітників патрульної поліції з яких вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом ВАЗ 21104, д.н. НОМЕР_1, а після зупинки та під час спілкування з працівниками поліції у нього дійсно вбачаються ознаки наркотичного спяніння. На відеозапису також зафіксовано, як ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду на стан спяніння в присутності двох свідків.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Відтак, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважаю їх допустимими і достовірними та приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вищевказаних вимог ПДР та у відповідному вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів правопорушника ОСОБА_1 з приводу того, що інспектором не було запропоновано йому пройти медичний огляд на стан спяніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу та він не виляв по дорозі на автомобілі, суд зазначає наступне.

Порядок огляду на стан спяніння водіїв транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння, визначено Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 12 розділу 1 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено та ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувалось, що на законну вимогу поліцейського останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя, як це передбачено Інструкцією, а тому в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

До тверджень ОСОБА_1 про те, що він їхав на автомобілі рівно та не виляючи по дорозі, суд відноситься критично, оскільки інспектор Кравченко А.В. цей факт підтвердила, а жоден із свідків його не заперечував.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 зводяться до його бажання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд враховує, що керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння є грубим, небезпечним та досить поширеним правопорушенням, ступінь вини правопорушника, його особистість, а також безальтернативність покарання, а тому вважає за можливе накладення штрафу на водія у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір на користь держави у розмірі 352,40 гривень.

Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, яка стягує з правопорушника: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О.Кушнірчук