Справа № 216/2543/18
Провадження № 3/216/1090/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2018 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Суворова, буд. № 43, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2018 року інспектором роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 152672 відносно ОСОБА_2

Згідно із цим протоколом 15.05.2018 року о 00 год. 35 хв. на 105 км траси Н-23 у Дніпропетровській області водій керував транспортним засобом ВАЗ 21099 з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного спяніння з використанням технічного засобу Драгер та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину не визнав і категорично заперечував факт керування автомобілем у стані алкогольного спяніння. При цьому пояснив, що тієї ночі він автомобілем ВАЗ 21099 не курував, а був його пасажиром. Коли працівники поліції зупинили автомобіль і підійшли до нього, він сидів на передньому пасажирському сидінні. Крім того, алкогольних напоїв він не вживав і був в абсолютно адекватному стані. Будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять. Однак працівники поліції його пояснення до уваги не взяли та почали складати матеріали про відмову від проходження огляду на стан спяніння.

Викликані в судове засідання інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не зявились, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, вважаю, що провадження в справі підлягає закриттю з таких підстав.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи наркотичного спяніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан спяніння. Огляд водія на стан алкогольного чи наркотичного спяніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного чи наркотичного спяніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, оскільки зміст письмових пояснень обох свідків не містить відомостей щодо суті вчиненого водієм правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, зокрема відносно того, з якими саме ознаками спяніння перебувала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи була така особа відсторонена від керування транспортним засобом. З таких пояснень свідків неможливо встановити, чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками спяніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, і таким чином перевірити обґрунтованість вимог інспекторів поліції для проходження водієм відповідного огляду на стан спяніння, від якого останній відмовився.

Крім того, пояснення свідків відібрані на виготовлених бланках, в яких заздалегідь було сформульовано та надруковано зміст пояснень із обставинами вчинення адміністративного правопорушення. Разом з тим у цих бланках пояснень свідків містяться виправлення дати. Також у протоколі про адміністративне правопорушення місцем вчинення правопорушення зазначено трасу Н-23, а в поясненнях свідків трасу Н-105.

Наведені факти свідчать про неналежність і недопустимість письмових пояснень свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в цій справі, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але й оформлені в такий спосіб, який викликає сумніви в достовірності вказаних пояснень і обєктивності та повноті дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, які могли нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Разом з тим у протоколі про адмінстративне правопорушення, а саме в графі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин», інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 не зазначено прізвище та ініціали водія, який керував транспортним засобом, і особу, яка відмовилась від проходження відповідного огляду. Також у протоколі про адмінстративне правопорушення датою його складання зазначено 17.02.2018 року, з яких 17.02. взято в дужки, а над ними міститься напис 15.05. Тобто в указаному протоколі наявне виправлення дати його складання без будь-якого застреження та підпису посадової особи, яка складала цей протокол. При цьому відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказомМВС України від06.11.2015 року № 1376 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, не допускаються.

Крім того, наявний у матеріалах справи рапорт працівника патрульного поліції щодо обставин, через які був зупинений водій ОСОБА_2, не містить відомостей про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, що передбачені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Також відповідно до вимог ч. ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного спяніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Однак матеріали справи взагалі не містять даних щодо відсторонення водія ОСОБА_2 від керування автомобілем та передачі керування ним іншій уповноваженій особі. Таким чином, після складання протоколу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній поліцейськими не був відсторонений від керування автомобілем, що свідчить про те, що поліцейські не знайшли достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння.

Наведені вище обставини викликають сумніви в неупередженості дій працівників поліції, якими в повному обсязі не було виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, чим порушено порядок огляду водіїв на стан спяніння.

Разом з тим із доданого до протоколу відеозапису з боді-камер інспекторів поліції вбачається, що коли працівники поліції зупинили автомобіль НОМЕР_1, і підійшли до нього, ОСОБА_2 дійсно сидів на передньому пасажирському сидінні цього автомобіля. Будь-яких доказів, що підтверджують факт керування автомобілем саме водієм ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 поставленого йому у вину працівником патрульної поліції складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку з чим справу про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 279, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Ю.В. Онопченко