Справа № 369/4616/18 Головуючий у І інстанції Бурбела Ю. С.
Провадження № 33/780/855/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк О. В.
Категорія 251 18.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 прокурора Звягінцева М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою в.о. керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2018, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Київ, громадянина України, який працює на посаді лаборанта в ЗОШ І-ІІІ ступенів Києво-Святошинської РДА в м. Боярка, є депутатом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1726 КУпАП - закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 будучи депутатом Дмитрівської сільської ради Київської області, являючись суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, згідно п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону, примітки до ст. 1726 КУпАП, в порушення вимог ч.1 ст. 45 та п. 5і Прикінцевих положень даного Закону, несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 1726 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, суддя зазначив, що справа про дане адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч.2 ст. 38 КУпАП без встановлення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокурор просив постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, та закрити провадження по справі, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.3 ст. 38 КУпАП. В обґрунтування вимог поданої скарги апелянт зазначив що для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом необхідним є поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності. Окрім того, указав, що суд неправильно в резолютивній частині рішення послався на ч.2 ст. 38 КУпАП, оскільки строки накладення адміністративного стягнення у справах про вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцію, встановлюються ч.3 ст. 38 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги прокурора вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді місцевого суду без зміни;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із апеляційної скарги постанова Києво-Святошинського районного суду від 14.08.2018 року щодо ОСОБА_2 оскаржується виключно в частині прийняття рішення про визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності встановлюється у справах, у яких провадження закривається на підставі ст. 38 КУпАП, є тами що ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ч.6 ст. 82 ЦПК України та ч.6 ст.78 КАС України щодо обов'язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї з засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов'язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 1726 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов'язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на можливість визнання вини.

Із урахуванням наведеного суддя місцевого суду не обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність необхідності визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП та закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Оскільки на момент розгляду справи у Апеляційному суді строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП, закінчилися, провадження у справі підлягає закриттю.

Зважаючи на викладене, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню із прийняттям у даній справі нової постанови про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП із закриттям провадження у справі, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.7 ст.247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Постанову судді Києво-Сявтошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти у даній справі нову постанову.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ч.1 ст. 1726 КУпАП закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ О.В. Ігнатюк