Справа №581/145/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/239/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 581/145/18 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець Сумської області, Липоводолинського району, с. Беєво

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки справа розглянута суддею однобічно, в ній відсутні докази керування ним автомобілем, факту відмови від проходження огляду на місці зупинки не було і працівниками поліції не був дотриманий порядок проведення огляду на місці зупинки, а медичним персоналом в лікарні. Крім того, працівниками поліції було залучено в якості свідка особу, яка не могла бути свідком.

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27.04.2018 ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 25.02.2018 близько 02 год. 05 хв. в сел. Липова Долина по вул. Горького, 2 керував автомобілем Чері д.р.н. ВМ 0470 ВА з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора (алкотест № 0303) та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 388267 від 25.02.2018, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_5 (водій автомобіля швидкої допомоги) та ОСОБА_6 (фельдшер Липоводолинської ЦРЛ), згідно яких 25.02.2018 о 03 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 працівниками поліції був доставлений до приймального відділення Липоводолинської ЦРЛ, де йому було запропоновано пройти огляд або у поліцейських з використанням спеціального технічного засобу або у лікаря. ОСОБА_3 відмовився від будь-якого огляду (а.с.3-4);

- відеозаписом (а.с.5), згідно якого екіпажом поліції був зупинений автомобіль Чері д.р.н. ВМ 0470 ВА під керуванням водія ОСОБА_3, який визнав, що перебуваючи в кафе вживав алкоголь і просив відпустити. В приймальному відділенні Липоводолинської ЦРЛ працівник поліції розяснив ОСОБА_3 наслідки відмови та запропонував пройти огляд за допомогою технічного засобу. ОСОБА_3 спочатку погодився та попросив сертифікат на прилад і свідоцтво про повірку, які були йому надані працівником поліції, після ознайомлення з якими він відмовився проходити огляд на «Драгері». Після цього, ОСОБА_3 відмовився проходити й медичний огляд на стан спяніння;

- показаннями в суді першої інстанції працівників поліції свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які повністю підтвердили зафіксовані на відеозаписах та у протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у постанові судді.

Вказані вище показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, крім іншого, настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (Правила дорожнього руху України далі ПДР).

У відповідності до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан спяніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції установленого порядку огляду на стан спяніння, оскільки підстави, за яких огляд на стан спяніння може бути недійсним чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією ОСОБА_3, якому детально була розяснена процедура проходження огляду на стан спяніння та наслідки відмови від його проходження.

Зазначені вище положення законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду чітко передбачають межі повноважень службових осіб, які здійснюють такий огляд, та водіїв транспортних засобів, їх права і обовязки, які на думку апеляційного суду були дотримані у повному обсязі.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

Той факт, що автомобілем керував саме ОСОБА_3, крім вказаних вище доказів, також підтверджується показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які безпосередньо знаходились в транспортному засобі під час його зупинки. При цьому, показання цих свідків не спростовують факту відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, оскільки останні не були присутніми при цьому у Липоводолинській ЦРЛ.

Не може апеляційний суд погодитись і з твердженнями апеляційної скарги про порушення працівниками закладу охорони здоровя процедури медичного огляду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зазначений огляд взагалі не розпочався, так як ОСОБА_3 відмовився від медичного огляду ще до вирішення питання про приїзд лікаря-нарколога.

Що стосується доводів апеляційної скарги про заінтересованість і упередженість свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то апеляційний суд також вважає їх необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

При цьому, апеляційний суд враховує вимоги п.6 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якими чітко визначено, що в якості свідків не можуть бути залучені поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.