Справа №592/8622/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 33/788/370/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/8622/18 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19 липня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Осмоловського В.А., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відображені факти, які не відповідають дійсності, від проходження огляду на стан сп'яніння не відмовлявся, підстав для проведення огляду не було, автомобілем він не керував, працівники поліції не надали йому можливості ознайомитися з сертифікатом та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, письмові пояснення свідків не можуть бути достовірними доказами, процедура огляду була порушена. Крім того, зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції йому було відмовлено у задоволенні клопотань скористатися послугами адвоката та ознайомитися з матеріалами справи.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19.07.2018 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. Стягнуто на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 06.07.2018 близько 23 год. 20 хв. в м. Суми по вул. Ковпака ОСОБА_3 керував т/з VolksWagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Осмоловського В.А., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 404527 від 06.07.2018, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об'єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_5, який в повному обсязі підтвердив свої письмові пояснення від 06.07.2018, згідно яких водій ОСОБА_3 відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння як на місці за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі;

- аналогічними письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6;

- показаннями працівника поліції ОСОБА_7, наданих останньою апеляційному суду в якості свідка, згідно яких 06.07.2018 у відношенні водія ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП у зв'язку з тим, що на вимогу працівників поліції він в присутності двох свідків категорично відмовився пройти огляд на стан сп'яніння на місці чи в закладі охорони здоров'я;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких вбачається як екіпаж патрульної поліції слідував по місту за автомобілем, що в подальшому зупинився на стоянці поміж інших транспортних засобів. З вказаного автомобіля вийшов водій, яким виявився ОСОБА_3 Через деякий час, оскільки у працівників поліції були підстави вважати, що ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, про що свідчили такі підстави як запах алкоголю з порожнини рота, млява мова та нестійка хода, то у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер» або ж у закладі охорони здоров'я, на що він категорично відмовився.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаного вище свідка ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об'єктивно узгоджуються та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ними у його письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з'являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п.«d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідка не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об'єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді.

Вказані вище показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_6 приїхав разом з працівниками поліції та у нього ніхто не відбирав пояснення, а інший свідок ОСОБА_5 зовсім не читав протокол та свої пояснення, внаслідок чого письмові пояснення вказаних свідків є недостовірними доказами, то апеляційний суд вважає їх необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Крім того, відсутність в письмових поясненнях свідка ОСОБА_6 підпису працівника поліції, який відбирав ці пояснення не може свідчити про недостовірність або недопустимість цього доказу, оскільки КУпАП не встановлює вимог щодо письмових пояснень свідків, при цьому вказаний свідок власноруч зробив запис, що «пояснення з моїх слів записано вірно, мною прочитано, зауважень не маю», засвідчивши це своїм підписом.

Також не можуть бути прийнятими до уваги доводи захисника Осмоловського В.А. відносно того, що в наданій ОСОБА_3 копії протоколу про адміністративне правопорушення відсутній підпис свідка ОСОБА_5, на відміну від оригіналу цього процесуального документа, оскільки вказаний свідок будучи допитаний в апеляційному суді повністю підтвердив зазначені в протоколі та його письмових поясненнях обставини щодо відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у присутності його та іншого свідка ОСОБА_6, що підтверджуються іншими доказами в сукупності, а тому апеляційний суд вважає вказану обставину суто технічною помилкою, яка ймовірно була машинально допущена працівником поліції при складанні протоколу, внаслідок чого такий формальний недолік не є істотним, не тягне за собою визнання процедури огляду недійсною та неможливість використання протоколу як доказу.

Є необґрунтованими та не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення працівниками поліції встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Так, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, крім іншого, настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п.2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.п.6-7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.3 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції установленого порядку огляду на стан сп'яніння, оскільки підстави, за яких огляд на стан сп'яніння може бути недійсним чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією ОСОБА_3, якому детально була роз'яснена процедура проходження огляду на стан сп'яніння та наслідки відмови від його проходження.

Про наявність у працівника поліції цілком обґрунтованих та об'єктивних підстав вважати, що ОСОБА_3 підлягав огляду на стан алкогольного сп'яніння, свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та млява мова, що відповідає пунктам 2-4 розділу І вказаної «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Не знайшли свого підтвердження також доводи апеляційної скарги про те, що суддею суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотань скористатися послугами адвоката та ознайомитися з матеріалами справи, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, зокрема в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні жодні відповідні документи щодо цього (заяви, клопотання тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не надали можливості ознайомитися з сертифікатом та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки також не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.5 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України 11.11.2015 за № 1413/27858), сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається виключно на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, однак в матеріалах справи відсутні жодні дані на підтвердження того, що така вимога мала місце.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі».

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв'язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а його апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.