17.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/1169/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Скрипник К.О., розглянувши матеріали, які поступили з Управління патрульної поліції у м. Дніпрі про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який мешкає у АДРЕСА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 108046 від 13.02.2018 року, ОСОБА_1 13.02.2018 року близько 22.50 год. в районі будинку №23 по вул. Дунаєвського в м. Дніпро керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проведений зі згоди водія, у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох понятих. Результат 1,36%.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, зокрема пояснив, що 13 лютого 2018 року близько 22.50 год. в районі будинку №23 по вул. Дунаєвського в м. Дніпро він не керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Крім того, зазначив, що йому дійсно належить водійське посвідчення ЯАА 473974 від 26.06.2002 року, проте, він ним жодного разу не користувався, оскільки не має транспортного засобу. Також, памятає, що 14.05.2017 року після виниклої суперечки зі своїм знайомим ОСОБА_2 його водійське посвідчення залишилось у останнього, та скорі ж всього, 13 лютого 2018 року також перебувало у ОСОБА_2 В свою чергу, він, ОСОБА_1, 13 лютого 2018 року взагалі перебував у іншому місці.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП з наступних підстав.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.278 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно зясовує обставини справи.

З аналізу ст.ст.251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом обєктивних і суб'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об'єкт, об'єктивну і суб'єктивну сторони та суб'єкта правопорушення.

Обєктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає необхідність обовязкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані спяніння; відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у разі керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, можуть бути виключно водії.

Разом з цим, досліджені фактичні обставини справи свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 вказаних кваліфікуючих ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП й, відповідно, про доведеність вини останнього у його вчиненні.

Так, відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобів.

Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Під час надання пояснень в суді, ОСОБА_1 стверджував, що 13 лютого 2018 року за кермом автомобіля взагалі не перебував, водійське посвідчення 14.05.2017 року після виниклої суперечки зі своїм знайомим ОСОБА_2, залишилось у останнього, та скорі ж всього, 13 лютого 2018 року також перебувало у ОСОБА_2

Також, судом оглянуто відеозапис подій 13 лютого 2018 року, зафіксований відеокамерою працівників поліції та встановлено, що він не містить достовірних відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. На вказаному відеозапису особа, яка проходила огляд на стан спяніння, схожих зовнішніх характеристик з ОСОБА_1, який з»явився в судове засідання з паспортом, не має. Тобто, суд приходить до висновку, що особа, яка зафіксована на відеозапису, як правопорушник, та особа, яка з»явилася в судове засідання, не одна і та ж сама.

Таким чином, з огляду на зміст п.1.10 Правил дорожнього руху України та ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 в досліджуваній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки він не керував транспортним засобом, а знаходження його в стані алкогольного спяніння, за відсутністю встановленого факту керування транспортним засобом, не містить складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене всі зазначені підстави свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 та унеможливлюють його притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду не надані.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Згідно з ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Враховуючи, що обсяг наданих суду доказів в своїй сукупності не доводить винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та дійсність самого факту вчинення ним такого правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови

Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя К.О.Скрипник