ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Самойленко Д.О.,

за участю - прокурора Войтова Р.Г.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої в Одеській місцевій прокуратурі № 4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Згідно протоколу №44-03/242/18 від 06.11.2018 року, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді прокурора прокуратури міста Одеси Одеської області, являючись субєктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), несвоєчасно подала без поважних причин щорічну декларацію, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

Відповідно до наказу прокурора Одеської області від 24.01.2013р. № 130к юриста 2 класу ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора прокуратури міста Одеси з 24.01.2013р.

Наказом генерального прокурора України від 05.03.2013 № 140к їй присвоєно класний чин «юриста 1 класу».

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру», прокурор місцевої прокуратури є прокурором органу прокуратури та є особою яка, згідно з статтею 50 Закону, відноситься до осіб, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, ОСОБА_1 є субєктом на якого поширюється дія закону.

Тому, згідно з абзацом пятнадцятим частини першої статті1, частиною першою статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є субєктом декларування та субєктом правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пунктах 2, пунктах 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, щорічна декларацію субєкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітнім роком та така декларацію охоплює звітній рік, період з 01 січня до 31 грудня включно. У відповідності до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці зобовязані щорічно, до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Таким чином, для субєктів декларування, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, останнім днем подання декларації за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є 31 березня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 була зобовязана до 01.04.2017р. подати щорічну декларацію за 2016 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Також листом прокуратури Одеської області від 10.03.2017р. № 11-216вих17 її особисто було повідомлено про необхідність подання щорічної декларації до 01.04.2017р.

У відповідності з даними реєстру субєкт декларування ОСОБА_1 зареєструвалася 15.10.2016 і успішно та своєчасно 28.10.2016р. подала щорічну декларацію за 2015 рік.

При цьому, переглядаючи послідовність дій користувача Реєстру, які вчинила ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 01.04.2017р., встановлено, що вона в «особистому кабінеті» дії щодо заповнення щорічної декларації за 2016 рік розпочала 27.03.2017 в 16:47 год. та звершила їх 30.03.2017 в 22: 47 год.

Разом з тим, знаючи порядок заповнення та подачі декларації до Реєстру, нею у вказаний період з 01.01.2017 до 01.04.2018 жодного разу не було здійснено дії з метою подання декларації до Реєстру, так як не натискалась кнопка «подати документ».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнала та пояснила, що умислу на вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП вона не мала оскільки в період, в який потрібно було подати декларацію, вона знаходилася на лікуванні зі своєю дитиною ОСОБА_3 (31.07.2015 р.н.). Також на її думку досудова перевірка по вказаній справі проводилась неналежним чином, зокрема в порушення вимог ст. 254 КУпАП, їй взагалі не був наданий протокол про адміністративне правопорушення, що підтверджується матеріали адміністративної справи (а.с.6). За таких обставин ОСОБА_1 в судовому засіданні просила провадження по адміністративній справі стосовно неї закрити.

У судовому засіданні прокурор пояснив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП, у звязку з чим просить накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді, Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Крім того в своїх поясненнях ОСОБА_1 повідомила, що вона не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, звертаю увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Крім того, суддею встановлена відсутність в діянні ОСОБА_1 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП, оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність несвоєчасності подання без поважних причин щорічної декларації, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Так, із матеріалів адміністративної справи вбачається, що спеціальна перевірка стосовно ОСОБА_1 розпочалася лише 26.10.2018, тобто після подачі субєктом декларування декларації без належного письмово повідомляє про це суб'єкта декларування про пропущені строки подачі щорічної декларації, що свідчить про відсутність умислу на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 стосовно того, що є всі правові підстави для закриття провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, потрібно закрити, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 24, п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: