Дата документу Справа № 320/4500/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/4500/18 Головуючий в 1 інст. Урупа І.В.
Провадження №33/778/520/18 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_2, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Ігнатова Є.Є. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) громадянина України, що має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, інваліда 1 групи,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою суду, 11 червня 2018 о 12 год. 20 хв. ОСОБА_2, керував автомобілем Peugeot 205, номерний знак НОМЕР_2, по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9-а ПДД України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 - Ігнатов Є.Є. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що матеріали справи не містять направлення водія на огляд в медичний заклад, а отже він був позбавлений можливості пройти огляд у встановленому законом порядку. В матеріалах справи відсутній відеозапис правопорушення, хоча він зазначений як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що вживає пенталгін, оскільки, будучи інвалідом І групи, відчуває сильний біль. Він не має медичної освіти, а тому не знав, що складова лікарського засобу кодеїн може виявлятися в аналізі сечі. Крім того, вважає, що суд при накладенні стягнення не врахував дані про його особу, а саме те, що він вперше притягається до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у нарколога, задовільно характеризується за місцем проживання, є інвалідом І групи, потребує періодичного стаціонарного та санаторно-курортного лікування.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, у зв'язку із малозначністю події правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом у стані наркотичного спяніння засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 380284 від 11 червня 2018 року в якому зазначено, що ОСОБА_2 було роз'яснені його права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, про що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с. 4); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 498 від 11.06.2018 р., згідно якого встановлено перебування ОСОБА_2 у наркотичному (внаслідок вживання опіатів) сп'яніння (а.с.5).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта, що наркотичних засобів не вживав, а приймає ліки пенталгін, суд не бере до уваги, оскільки такі дії ОСОБА_2 протирічать вимогами п.2.9 а) Правил дорожнього руху, відповідно до якого заборонено керувати транспортним засобом не тільки в стані наркотичного сп'яніння, але і під дією ліків, які знижують швидкість реакції та увагу.

Додатково слід зауважити, що при апеляційному розгляді встановлено прийняття ОСОБА_2 зазначеного препарату не за призначенням лікаря, а з власної ініціативи і, маючи інструкцію до даного засобу, яку надав суду (а.с.42) останній міг пересвідчитися, що даний препарат має застереження для прийому при керуванні транспортним засобом.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду лікар ОСОБА_5 пояснила, що вона проводила огляд ОСОБА_2 на стан наркотичного сп'яніння, зазначила про встановлення у даної особи звуження зіниць ока та підтримала свій висновок щодо наявності у біологічному зразку, наданому ОСОБА_2, опіатів. При цьому ОСОБА_5 пояснила, що на той час ОСОБА_2 не повідомляв про вживання будь-яких медичних препаратів.

З урахуванням сукупності зазначених обставин, вище наведені доводи апелянта суд знаходить непереконливими.

Висновок медичного огляду складений за формою, яка передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Апеляційний суд вважає, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення доводи апелянта щодо відсутності направлення водія на огляд в медичний заклад та відеозапису правопорушення, оскільки ці обставини не є такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того апеляційний суд не вбачає підстав для можливості звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, оскільки інкриміноване йому адміністративне правопорушення відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і ставлять у небезпеку інших учасників дорожнього руху, що виключає застосування положень ст.22 КУпАП.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

А тому законні підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови судді в частині накладення адміністративного стягнення з мотивів яких просить апелянт, відсутні.

Таким чином, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

А тому, постанова судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п.1 ч.8 ст.294 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП суддя

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Є.Є. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року, якою ОСОБА_2притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області М.С. Тютюник