печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Карабаня В.М.,

при секретарі - Войтюк О.С.,

за участю прокурора - Сказка Р.І.,

захисників - Волошина Р.Ф., ОСОБА_2,

особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду міста Києва матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупціїї, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, народного депутата України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 14 березня 2018 року №51-06/7/18вбачається, що ОСОБА_3, будучи з 06 вересня 2016 року народним депутатом України, а отже, відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону, порушив вимоги фінансового контролю - не повідомивНаціональне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, а саме отриману спадщину на загальну суму 35 770 220 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_3, свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, надав усні та письмові пояснення щодо обставин справи та просив суд закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Волошин Р.Ф. просив суд закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_2 просила суд закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Сказко Р.І. підтримав протокол та просив суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

У декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» ОСОБА_3 зазначено дохід від отримання спадщини у розмірі 60 000 000 грн. Зазначена спадщина отримана від батька - ОСОБА_4

Такий дохід включає оцінене рухоме та нерухоме майно, цінні папери на суму 35 770 220 грн., а також успадковане наповнення отримане з банківських ячейок - готівкові кошти.

Дохід, на суму 35 770 220 грн. підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18.10.2016.Водночас, крім свідоцтв про право власності на земельні ділянки, житловий будинок, акції та автомобіль, ОСОБА_3 також видано свідоцтва про право власності на наповнення банківських ячейок, про зміст яких зі слів ОСОБА_3 було відомо лише спадкодавцю, а процедура відкриття ячейок та отримання успадкованого наповнення відбувалася упродовж довгострокового періоду.

Дослідивши свідоцтвапро право власності на наповнення банківських ячейок, суд приймає вищезазначені доводи ОСОБА_3 до уваги, оскільки у вказаних свідоцтвах не зазначено ні про зміст/ наповнення банківських ячейок, ні про вартість такого наповнення. При цьому, ОСОБА_3 надано довідку про доходи за 2017 рік, з якої вбачається, що останній отримав частину спадкової маси у другому кварталі 2017 року, що підтверджує факт довгостроковості отримання спадщини.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності складу адміністративного правопорушення суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Корупція - використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу вцілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», характеризується умисною формою вини.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вказане випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зазначена позиція також узгоджується з роз'ясненнями судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду україни з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладена у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22 травня 2017 року №223-943/0/4. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010).

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, а саме роздруківкою декларації ОСОБА_3 за 2016 рік, яку ним подано в електронному кабінеті на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, де останнім задекларовано наявність у нього земельних ділянок, будинку, транспортного засобу, акцій та готівкових коштів, отриманих у спадщину.

Слід також зазначити, що чинне законодавство України не містить визначення «зміна майнового стану фізичної особи», а тому таке поняття є оціночним, проте це не дає можливості вільно трактувати таке поняття, коли вирішується питання про відповідальність особи.

Суд має констатувати наявність протиріч у законодавстві України щодо правового визначення з даного питання.

Таким чином, судом взято до уваги доводи, що спадкодавець помер 30 березня 2016 року, а спадкоємець в особі ОСОБА_3, набув депутатських повноважень 06 вересня 2016 року. Відповідно ж до ч. ч. 1-2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

І у даному випадку, суд вважає за необхідне застосувати норми Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, так як у ст.ст. 8, 58 Основного Закону визначено, що він являється нормативним актом прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а практика Європейського суду з прав людини є обовязковою для застосування національними судами.

Європейська Комісія за демократію через право у Доповіді щодо верховенства права зазначала, що однією з складових верховенства права є правова визначеність, вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуації правовідносин, що виникають.

Так, у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом» є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватись цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної вигідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

Про це ж йдеться і у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2004 року по справі «Пукх проти Естонії», згідно якого кримінальне право не повинно надмірно тлумачитись на шкоду обвинуваченому.

Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформував у Рішенні від 22 вересня 2005 року (справа №5-рп/2005), в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи може мати негативні наслідки та привести до сваволі.

У звязку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у діянні, передбаченому ч. 2 с. 172-6 КУпАП є недоведеною через відсутність складу правопорушення, а саме суб'єктивної та об'єктивної сторони, а тому провадження відносно нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 172-6, 247, 283-284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора, протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Апеляційного суду міста Києва через Печерський районний суд міста Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Суддя В.М. Карабань