Справа №490/717/18 07.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/784/261/18 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Головуючий в апеляційному суді: ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

за участю:

прокурора - Кременцова А.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 його захисника - адвоката - ОСОБА_4,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року, відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Мала Мечетня, Кривоозерського району Миколаївської області, працюючого провідним фахівцем відділу Державного контролю Державної служби України з питань харчових продуктів та захисту споживачів, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, якою на нього за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу 850 грн.

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 21 січня 2018 року, наказом №139о/с від 19 червня 2017 року ГУНП в Миколаївській області, підполковника поліції ОСОБА_5 було призначено старшим слідчим слідчого відділення Снігурівського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області. ОСОБА_5 займаючи посаду поліцейського та згідно пп. «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону країни «Про запобігання корупції» (надалі Закон) є субєктом, на якого поширюється дія вказаного Закону та який зобовязаний подавати декларацію відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону, особи зазначені в п. 1, пп. «а» і «в» п. 2, п 5 ч. 1 ст. 3 Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію у порядку затвердженому Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №3 «Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», не пізніше дня такого припинення повинен подати електрону декларацію (пп.2 п.5 розділу)

Наказом №227 о/с ГУНП в Миколаївській області від 11 вересня 2017 року підполковника поліції ОСОБА_3 згідно ч.1 п.2 ст.77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію України», звільнено зі служби за власним бажанням.

Проте, ОСОБА_3 в порушення вимог ч.2 ст. 45 Закону та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №3 «Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року №959/29089, несвоєчасно подав електрону декларацію перед звільненням, а саме 15 грудня 2017 року, чим порушив вимоги фінансового контролю, що відноситься до адміністративного порушення, повязаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року на ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу 850 грн.

Не погодившись з вказаною постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення на підставі п.7.ч.1 ст. 247 КУпАП без встановлення наявності або відсутності вини у вчиненні правопорушення.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ч.3 ст. 38 КУпАП, закінчився ще 5 березня 2018 року. Крім того, зазначав, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який не заперечував проти часткового задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею суду першої інстанції виконанні не в повному обсязі.

За змістом ст.1 Закону корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що субєктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону, особи зазначені в п. 1, пп. «а» і «в» п. 2, п 5 ч. 1 ст. 3 Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію у порядку затвердженому Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №3 «Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Згідно пп. 2 п.5 розділу 2 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №3 «Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року №959/29089, субєкт декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, не пізніше дня такого припинення повинен подати електрону декларацію.

Відповідно до абзацу 1 п.2 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 6 вересня 2016 року №19, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 15 листопада 2016 року №1479/29609 про «Порядок перевірки факту подання субєктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій», припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки субєкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №139о/с від 19 червня 2017 року ГУНП в Миколаївській області, підполковника поліції ОСОБА_5 було призначено старшим слідчим слідчого відділення Снігурівського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області (а.16).

На підставі наказу ГУНП в Миколаївській області від 11 вересня 2017 року №227/ос підполковника поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції через хворобу на підставі п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с.17).

15 вересня 2017 року ОСОБА_3 отримав трудову книжку та військовий квиток (а.с.21).

За таких обставин, ОСОБА_3, як субєкт декларування, який припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави у відповідності до статей вказаних вище норм закону зобовязаний був подати електронну декларацію 15 вересня 2017 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 29 січня 2018 року, ОСОБА_3 без поважних причин несвоєчасно подав декларацію перед звільненням, а саме 15 грудня 2017 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.12).

З вказаним протоколом ОСОБА_3 погодився, вину свою визнав, доповнень та зауважень не мав, про що свідчить його особистий підпис.

Із наявного в матеріалах справи зобовязання від 12 вересня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 особисто був обізнаний та зобовязався як субєкт, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави, терміново подати електронну декларацію, терміном з 01 січня поточного року до дня звільнення зі служби (а.с.22).

Крім того, в своїх поясненнях, наданих 29 січня 2018 року ОСОБА_3 зазначав, що 12 вересня 2017 року був особисто ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції». Декларацію подав 15 грудня 2017 року із запізненням з власної необачності (а.с.8).

Поважних причин, які би обєктивно унеможливлювали би подання ОСОБА_3 електронної декларації перед звільненням у встановлений законом строк, під час розгляду справи не було встановлено.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, судом на ОСОБА_3 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.3 ст. 38 КУпАП відповідно до якої, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_3 було встановлено в жовтні 2017 року, що підтверджується повідомленням Департаментом фінансового контролю та моніторингу способу життя НАЗК №1117/47-2-2017 від 10 жовтня 2017 року, та яке було надіслано до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с. 10-11).

30 жовтня 2017 року Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомлення про факт несвоєчасного подання електронної декларацію ОСОБА_3 надіслано Миколаївському управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яке останнім отримано 5 грудня 2017 року, про що також зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2018 року (а.с.9).

Отже, у звязку з тим, що днем виявлення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, яке було вчинено ОСОБА_3, відповідно до матеріалів справи, є 5 грудня 2017 року, то апеляційний суд вважає, що на час розгляду справи судом першої інстанції закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За положеннями статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За таких обставин вважаю за необхідне закрити провадження по даній адміністративній справі відносно ОСОБА_3 у звязку з тим, що закінчились строки накладення адміністративного стягнення, з урахуванням положень ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність необхідності встановлення вини, є такими що не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до положень ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати, зокрема, чи винна дана особа в його вчиненні.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що поєднання закриття провадження у справі з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями з посиланням на узагальнення Вищого адміністративного суду є безпідставні, оскільки вказане узагальнення не є джерелом права у розумінні ст. 2 КУпАП. (Законодавство України про адміністративні правопорушення).

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» також не можуть бути взяті до уваги, оскільки не стосується предмету розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням меж апеляційної скарги ОСОБА_3, оскаржувана постанова суду першої інстанції про накладення на ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. підлягає зміні, із закриттям провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.3 ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 247, 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2018 року відносно ОСОБА_3 змінити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-2 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В. Крамаренко