П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 21 травня 2018 року в 14 год. 00 хв. керував автомобілем «Мітсубісі», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 44 по вул. Вишгородській в м. Києві в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. Він звертає увагу на те, що копію судового рішення отримав 24 липня 2018 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

ОСОБА_2 зазначає, що 21 травня 2018 року дійсно був зупинений працівниками поліції, які запропонували проїхати до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану наркотичного сп'яніння, на що він погодився. Він звертає увагу на те, що висновок лікаря, відповідно до якого він перебував в стані наркотичного сп'яніння, не відповідає дійсності. Апелянт зазначає, що він не здавав жодних аналізів, а тому вважає, що лікар не міг дійти висновку про те, що він перебував в стані наркотичного сп'яніння.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, місцем його проживання є АДРЕСА_1, а тому справа щодо нього підсудна Дарницькому районному суді міста Києва.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю у зв'язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу та заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 25 червня 2018 року судом за відсутності ОСОБА_2 ухвалене рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до матеріалів справи, 24 липня 2018 року ОСОБА_2 отримав копію постанови.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив правила підсудності.

Апеляційний суд вважає такі доводи апелянта безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 цієї норми закону передбачено, що справа про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ст. 130 КУпАП, також розглядається за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання правопорушника.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, місцем його фіксування є вул. Вишгородська, який розташований в Оболонському районі міста Києва. Отже, судом під час розгляду справи не було порушено правил підсудності, оскільки ч. 2 вказаної норми закону передбачено не обов'язковий, а можливий розгляд справи за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи за місцем реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є мотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт зазначає, що висновок лікаря про його перебування в стані наркотичного сп'яніння не є доказом його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не здавав жодного аналізу для встановлення цього факту.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижуються увагу та швидкість реакції № 005505 від 21 травня 2018 року, ОСОБА_2 проходив огляд в медичній установі, під час якого було встановлено, що ОСОБА_2 перебував в стані наркотичного сп'яніння.

Апеляційний суд вважає, що вказаний висновок відповідає вимогам Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція).

Крім того, апеляційний суд витребував з медичної установи акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 005505 від 21 травня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився пити воду та здавати аналіз сечі, а тому діагноз про перебування ОСОБА_2 в стані наркотичного сп'яніння встановлено відповідно до клінічної картини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що акт підтвердив правильність складеного стосовно ОСОБА_2 висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 005505 від 21 травня 2018 року.

Як вбачається з вищевказаного акта, лікар - нарколог оглянув ОСОБА_2 та встановив факт перебування останнього в стані наркотичного сп'яніння клінічно на підставі ознак, зокрема: розширені зіниці очей, жвава міміка, тремтіння повік, пальців рук.

Апеляційний суд не знаходить підстав для визнання висновку № 005505 від 21 травня 2018 року неналежним доказом, оскільки огляд ОСОБА_2 проводився спеціалістом в області наркології, кваліфікація якого судом під сумнім не ставиться.

Отже, під час апеляційного розгляду спростовані доводи про те, що уповноваженою особою не дотримана процедура проведення огляду, яка передбачена Інструкцією, а саме проведення огляду в закладі охорони здоров'я.

В той же час, доказів на підтвердження невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та які б підтвердили доводи його апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун