ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/449/18 Суддя 1-ї інстанції: Євтіффєв В.М.
Провадження № 33/818/157/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката Малойван Євгена Юрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 12.08.2018 року о 05:53 у м. Харкові по майдану Благовіщенському, 1, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров'я КЗОЗ ХОНДІ, відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 УКпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 11.10.2018 року скасувати, а матеріали справи направити до УПП в Харківській області ДПП для усунення недоліків.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що судом першої інстанції провів розгляд за його відсутності, неналежно дослідив протокол про адміністративне правопорушення, безпідставно не допустив представника ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 до участі у розгляді справи.

Вважає за необхідне направити матеріали на дооформлення та визначити підсудність для направлення для розгляду до Ленінського районного суду м. Харкова чи Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Зазначає, що суд не мав зазначати у постанові кваліфікуючи ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, та вважає, що в цьому випадку суд вийшов за межі своєї компетенції.

Вказує, що нормами КУпАП не передбачено відповідальності за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, а протокол містить незрозуміло сформульоване порушення, адже не вказано від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складено з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки має виправлення .

Зазначає що суд не звернув уваги на те, що пояснення свідків заповнені почерком інспекторів ОСОБА_9, та ОСОБА_5, та у постанові не зазначено жодного доказу, які досліджувались, та на підставі яких визнано ОСОБА_2 винним.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 - адвоката Малойван Є.Ю., який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні захисник Малойван Є.Ю. звертав увагу, що протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 234203 від 12.08.2018 року має вказані вище недоліки, та неправильне зазначення адреси ОСОБА_2, і цього достатньо для визнання його неналежним та не допустимим доказом, та є підставою для направлення матеріалів справи до УПП Харківської області ДПП на доопрацювання.

Апеляційний суд відкидає такі доводи апелянта, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить підпис ОСОБА_2, який містить зміст вчиненого правопорушення, а неправильне зазначення у ньому місця проживання само по собі не може бути підставою для визнання його неналежним доказом. При цьому апеляційний суд враховує, що згідно матеріалів справи та посилань апелянта, у суді першої інстанції приймала участь довірена особа ОСОБА_2, що свідчить про обізнаність останнього про місце та час розгляду його справи.

Також апеляційний суд не бере до уваги посилання, що пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викладені почерком інспекторів ОСОБА_9, та ОСОБА_5, оскільки в них зазначено, що вони були складені в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, все написане в них відповідає дійсності та вони мають особисті підписи свідків. Твердження щодо відсутності в постанові судді від 11.10.2018 року посилання на докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не позбавлені підґрунтя, але це само по собі не є наслідком скасування цієї постанови, оскільки в ній зазначено, що до висновку про доведеність вини суд прийшов на підставі дослідження матеріалів справи.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, зазначаючи кваліфікуючі ознаки правопорушення, апеляційний суд відкидає, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. І саме про вчинення цих дій зазначено в першому абзаці мотивувальної частини постанови.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 234203 від 12.08.2018 року ОСОБА_2 в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я в присутності двох свідків.

Такі обставини повністю підтверджуються оглянутим в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Слід зазначити, що суд розглядає справу про адміністративне правопорушення відносно особи, щодо якої складено протокол, та в межах встановлених працівниками поліції обставин, які зафіксовані у ньому. Постановою судді першої інстанції від 11.10.2018 року на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення саме за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що не виходить за межі викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 234203 від 12.08.2018 року обставини, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок судді суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю доведена. І така позиціє знайшла своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги змістом протоколу про адміністративне правопорушення БР № 234203 від 12.08.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в об'єктивності яких у апеляційного суду немає підстав для сумніву, наявним в матіолах справи відеозапису.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову від 11.10.2018 року, оскільки перелічені вище доказі детально не відображені в постанові від 11.10.2018 року, та доповнити абзац 9 її мотивувальної частини після слів: «адміністративне правопорушення» словами: «а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 234203, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, змістом відеозапису нагрудних камер.»

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова змінити, доповнивши абзац 9 її мотивувальної частини після слів: «адміністративне правопорушення» словами «а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 234203, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, змістом відеозапису нагрудних камер.»

В решті вказану постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик