АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 29.04.2018 року о 21 год. 45 хв., в м. Києві по вул. Вишгородська, 54, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», за результатами проведення якого у водія ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в розмірі 0,25 ‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року, а провадження в справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції не були дотримані вимоги ст.ст. 278, 245, 280 КУпАП, а оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Також вказує, що на місці події він не визнавав результати проведеного тесту «Драгер», однак поліцейські не направили його до медичного закладу для проведення огляду на стан сп'яніння, а суд, задовольняючи його клопотання про виклик в судове засідання поліцейських та свідків зазначених у протоколі, працівники поліції до суду не з'явились, а свідкам навіть не було направлено судової повістки про їх виклик. Вважає, що за таких обставин він був позбавлений можливості довести ті обставини на які він посилався при розгляді даної справи.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що результат тесту на стан алкогольного сп'яніння, проведеного за допомогою приладу «Драгер 6820» є належним та допустимим доказами його вини, оскільки згідно наказу МВС №33 від 01.03.2018 року «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху», вищезазначений прилад «Drager ALCOTEST 6820» відсутній серед переліку спеціальних технічних засоби для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, тобто цей прилад не дозволений до використання МОЗ та Держспоживстандартом, а отже огляд із застосуванням цього приладу є недійсним, згідно положень ч.5 ст. 266 КУпАП.

Посилаючись на порушення працівниками поліції вимог Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівникам поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої Наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року поліції, які не здійснювали безперервну зйомку нагрудними відеореєстраторами, зазначає, що наявний у справі відеозапис є неповним і не відображає всіх обставин події. Проте незважаючи на це, не дослідивши вказаний відеозапис безпосередньо в судовому засіданні, суддя послався на нього в оскаржуваній постанові, як на доказ винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також звертає увагу, що складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії БД №115216 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки фабула цього протоколу не відповідає диспозиції статті 130 КУпАП.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,, який в порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, суддя, на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що напередодні він не вживав спиртних напоїв, а лише випив зранку пляшку безалкогольного пива, послався на наявний у справі відеозапис з нагрудної камери поліцейського і зазначив, що вказаний відеозапис повністю підтверджує обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1, а також узгоджується з іншими доказами по справі.

Проте, суд неповно з'ясував всі обставини даної справи, не викликав свідків зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення для їх допиту та з'ясування обставин, на які посилався ОСОБА_1, заявивши клопотання про їх виклик в судове засідання, що призвело до неповноти з'ясування фактичних обставин справи, і як наслідок прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Встановлення факту перебування особи в стані алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться в порядку встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, після проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, останній не погодився з його результатами та зазначав, що не він вживав напередодні ніяких спиртних напоїв, при цьому намагався з'ясувати у поліцейського, який проводив його (ОСОБА_1.) огляд, які речовини, окрім алкоголю, могли викликати такий результат тесту, однак незважаючи на незгоду водія з результатами проведеного тесту, поліцейським не було направлено водія ОСОБА_1 до відповідного закладу охорони здоров'я для проведення його огляду на стан сп'яніння.

Таким чином, оскільки після незгоди водія ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу, працівниками поліції, в порушення процедури проведення огляду водія на стан сп'яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, такий огляд не було забезпечено в закладі охорони здоров'я, а тому результат проведеного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, через порушення встановленої процедури, слід вважати недійсним.

За таких обставин, оскаржувана постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.07. 2018 року не може вважатися законною й обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/2453/2018 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.