Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 313/1735/17 Головуючий в 1 інст.: Кравцов С.О.
Провадження № 33/778/311/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Запорізької області при секретарі судового засідання Мовчан Д.В., за участю прокурорів відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_2, ОСОБА_3, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, його захисника адвоката ОСОБА_5, справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на постанову судді Веселівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, працюючий на посаді директора підприємства заступника начальника установи з виробництва ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 8», зареєстрований проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за наступних обставин.

ОСОБА_4, працюючи на посаді директора підприємства - заступника начальника установи з виробництва ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №8», достовірно знаючи, що Державне підприємство, яке він очолює, належить до сфери управління Міністерства юстиції України, в своїй діяльності може керуватися, нормативно-правовими актами зазначеного міністерства або через територіальні органи МЮУ, усвідомлюючи, що в його діях наявний конфлікт інтересів, діючи з корисливих мотивів, а саме з метою отримання грошових коштів, незважаючи на суперечність між його майновим інтересом та службовими повноваженнями, підписав Наказ №71 від 30 вересня 2016 року, на підставі листа відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації і президії райкому профспілки працівників АПК, про преміювання себе на суму 1050 гривень.

Крім того, порушуючи норми Закону України «Про запобігання корупції» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, після підписання 30 вересня 2016 року Наказу №71 «Про підсумки змагання трудівників сільського господарства району на збиранні врожаю ранніх зернових 2016 року», яким преміював себе на вищезазначену суму, не повідомив у встановленому законом порядку безпосереднього керівника про наявність у нього конфлікту інтересів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить постанову скасувати, провадження по справі за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 10 січня 2018 року протоколи про адміністративні правопорушення № 232 та № 233 від 26 грудня 2017 року були повернути для усунення недоліків, які полягали у тому, що було неправильно зазначено паспортні дані правопорушника, не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, відсутні повноваження оперативного працівника, який склав протоколи, відсутній рапорт працівника поліції про виявлення адміністративного правопорушення, відсутній підпис уповноваженої особи в протоколах.

Після усунення недоліків, було виправлено лише паспортні дані правопорушника, встановлено повноваження працівника, який склав протоколи та підписано протоколи уповноваженою особою, причому недоліки були усунуті шляхом виправлення та внесення додаткових відомостей до раніше складених протоколів.

Також апелянт не погоджується з тим, що днем виявлення адміністративного правопорушення є день складання протоколу, оскільки особа, яка склала протокол, не є очевидцем самого правопорушення, і фактично вона лише надає оцінку зібраним доказам.

Так, 4 грудня 2017 року було отримано копію довідки № 5/15-2876, після отримання якої збір доказів було завершено, а тому вказана дата повинна розглядатись як момент виявлення обставин адміністративного правопорушення.

Таким чином, на час ухвалення оскаржуваної постанови строки притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності закінчились і провадження підлягало закриттю.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5М, подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції просив скасувати та провадження закрити, оскільки на час прийняття судом рішення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності сплинув строк, встановлений ст. 38 КУпАП для накладення стягнення. В обґрунтування такої позиції зазначив, що з матеріалів справи є очевидним, що останній документ, який необхідний був для складання протоколів датований 4 грудня 2017 року, день виявлення правопорушення 26 грудня 2017 року, як це зазначено у протоколі, не відповідає дійсності, оскільки всі необхідні документи для прийняття рішення про складання протоколу у оперативного уповноваженого були до 26 грудня 2017 року.

ОСОБА_4 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу, не спростовував того, що видав наказ № 71, яким преміював себе. Також пояснив, що пояснення в протоколах щодо суті правопорушень зроблені ним зі слів оперативного уповноваженого.

Прокурор Коба Т.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, рішення суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності вважала законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_4, достовірно знаючи, що він є субєктом Закону України «Про запобігання корупції», знаючи про обмеження, які покладені на нього цим законом, не повідомив про реальний конфлікт інтересів та вчинив дії в умовах вказаного конфлікту і преміював себе. Щодо часу виявлення правопорушення, зазначеного у протоколі та часу накладення судом стягнення, вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки орган, уповноважений на виявлення таких порушень та складання протоколу отримує необхідні докази, якими зокрема є письмові документи, пояснення, аналізує їх і лише після отримання всіх необхідних відомостей складає протокол. Прокурор вважала, що час виявлення правопорушень, який зазначений як 26 грудня 2017 року відповідає даті складання протоколу, а відповідно строк накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП пропущено не було.

Прокурор Кузів І.В. в судовому засіданні апеляційного суду також заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того що день виявлення правопорушень, зазначений в протоколах не відповідає даті 26 грудня 2017 року, оскільки особливість провадження в справах про корупційні адміністративні правопорушення полягає в тому, що виявлені вони можуть бути тільки після комплексного аналізу фактичних обставин справи та наявних у уповноваженого органу доказів.

Допитаний за клопотанням прокурора в якості свідка старший оперативний уповноважений УЗЕ в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_6 показав, що довідку, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі він отримав не 4 грудня 2017 року, а пізніше, приблизно через 5 днів від дати її складання. Також показав, що особливість провадження по справам даної категорії полягає у необхідності здійснення аналізу та оцінки отриманих за запитами письмових доказів, вивчення законодавства та судової практики. Після того, як вказані дії були проведені і він прийшов до переконання, що ОСОБА_4 вчинив корупційні правопорушення, він виявив ці правопорушення та склав два протоколи 26 грудня 2017 року. Також показав, що дійсно протоколи судом повертались для доопрацювання і він вніс до них зміну в частині зазначення номеру паспорта ОСОБА_4, що не може вказувати на порушення при складанні протоколу, оскільки зазначення цих відомостей у протоколі законом не передбачено взагалі, а всі інші обовязкові відомості у протоколі зазначені були і зміни не вносились.

Свідок ОСОБА_7 в суді апеляційної станції показала, що довідку про відсутність у підприємстві повідомлень ОСОБА_4 про наявність у нього реального конфлікту інтересів склала та видала працівнику УЗЕ за його запитом 4 грудня 2017 року, був він чи ні оперативним уповноваженим ОСОБА_6 стверджувати не може.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4, його захисника - адвоката ОСОБА_5, прокурорів, допитавши свідків, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, який відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим і повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковано як порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що полягало в неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до положень ст. 28 ЗУ "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4, достовірно знаючи, що Державне підприємство, яке він очолює, належить до сфери управління Міністерства юстиції України, в своїй діяльності може керуватися, нормативно-правовими актами зазначеного міністерства або через територіальні органи МЮУ, усвідомлюючи, що в його діях наявний конфлікт інтересів, діючи з корисливих мотивів, а саме з метою отримання грошових коштів, незважаючи на суперечність між його майновим інтересом та службовими повноваженнями, підписав Наказ №71 від 30 вересня 2016 року, на підставі листа, що навіть не є нормативно-правовим актом, відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації і президії райкому профспілки працівників АПК, про преміювання себе, - капітана внутрішньої служби ОСОБА_4, директора підприємства установи - заступника начальника установи з виробництва на суму 1050,00 грн.

Крім того, порушуючи норми Закону України «Про запобігання корупції» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, після підписання 30.09.2016 року Наказу № 71 «Про підсумки змагання трудівників сільського господарства району на збиранні врожаю ранніх зернових 2016 року», яким преміював себе, капітана внутрішньої служби ОСОБА_4, директора підприємства установи - заступника начальника установи з виробництва на суму 1050,00 грн, не повідомив у встановленому законом порядку безпосереднього керівника, про конфлікт інтересів.

Вказані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на досліджених судом доказах, зокрема на відомостях, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення № 232 та № 233, складених уповноваженою особою - старшим оперативним уповноваженим управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшим лейтенантом ОСОБА_6 26 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП; досліджених судом першої інстанції копії наказу про призначення ОСОБА_4 директором підприємства заступником начальника Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) з виробництва № 32/ОС-13 від 21 травня 2013 року; витягу з наказу про присвоєння ОСОБА_4 чергового спеціального звання капітан внутрішньої служби № 321 о/с від 6 жовтня 2015 року; службовою карткою ОСОБА_4; копією Наказу Міністерства юстиції України про перейменування та затвердження статуту Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області («№8») у новій редакції; копією Статуту вказаного підприємства в новій редакції; копією посадової інструкції заступника начальника установи з виробництва директора підприємства Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Наказу № 71 від 30 вересня 2016 року «Про підсумки змагання трудівників сільського господарства району на збиранні урожаю ранніх зернових 2016 року», ОСОБА_4 преміював себе - капітана внутрішньої служби, директора підприємства установи - заступника начальника установи з виробництва на суму 1050,00 грн.

Згідно дослідженої судом першої інстанції довідки № 5/15-2876 від 4 грудня 2017 року повідомлень щодо посадових осіб підприємства про наявність реального конфлікту інтересів протягом 2016-2017 років в установі не зафіксовано. Стосовно капітана внутрішньої служби ОСОБА_4 директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва, ІНФОРМАЦІЯ_4, повідомлень щодо наявності реального конфлікту інтересів протягом 2016-2017 року в установі зафіксовано не було.

Наведені докази в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 є субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та відповідно він є субєктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що фактично сторона захисту в суді першої інстанції і не спростовувала.

В суді першої інстанції позиція ОСОБА_4 зводилась до того, він не знав, що не може сам собі виписати премію, а тому не повідомив і про конфлікт інтересів.

Разом з тим, суд першої інстанції такі заперечення обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки ОСОБА_4, будучи службовою особою державної кримінально-виконавчої служби, зобовязаний знати та дотримуватись наведених положень Закону.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, повязаних із корупцією доведена повністю і дії його за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП кваліфіковані вірно.

Що стосується безпосередньо доводів та вимог апеляційної скарги, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просив постанову суду першої інстанції скасувати і провадження закрити у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, фактично в судовому засіданні позиція ОСОБА_4 та його захисника звелась до того, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у звязку із спливом строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ч. 3 ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування таких вимог як безпосередньо в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_4 зазначив, що останній документ, який стосується суті справи про адміністративне правопорушення, датований 4 грудня 2017 року, з цієї дати збір доказів завершено, а оскільки особа, яка складала протокол, не є очевидцем самого правопорушення, день складання не співпадає з днем виявлення правопорушення.

З такими доводами погодитись можливо лише частково в частині того, що особа, яка складала протокол не є очевидцем вчиненого правопорушення.

Дійсно особливістю провадження у справах даної категоріє є те, що виявлення вчиненого правопорушення, як правило, має певний розрив у часі з днем його вчинення.

Така особливість обумовлена тим, що особа, яка уповноважена здійснювати провадження, отримує певні докази на підтвердження або спростування факту вчиненого правопорушення, здійснює їх перевірку, робить їм аналіз і за наявністю переконання про вчинення корупційного правопорушення, особою, яка є субєктом його вчинення, складає відповідний протокол.

З огляду на це є слушними твердження допитаного під час апеляційного розгляду старшого оперативного уповноваженого УЗЕ ОСОБА_6, з приводу того, що з часу отримання довідки про відсутність повідомлень на підприємстві про наявність реального конфлікту інтересів, він лише після аналізу всіх раніше отриманих документів 26 грудня 2017 року прийшов до висновку, що ОСОБА_4 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та того ж дня склав протоколи, в яких так і зазначив, що днем виявлення правопорушень є день їх складання, оскільки саме у цей день було надано оцінку забраним доказам в їх сукупності.

В апеляційному суді шляхом допиту свідків та дослідження наданих сторонами документів не виявилось можливим достовірно становити, коли саме особа, яка складала протокол, отримала останній документ, складання якого датовано 4 грудня 2017 року.

Разом з тим, навіть якщо і враховувати цю дату, як день отримання довідки, підстави вважати що складанням протоколу 26 грудня 2017 року посадовою особою було допущено зволікання, як про це вказано в апеляційній скарзі, відсутні.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що справу розглянуто і стягнення накладено в межах строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП і підстави для скасування рішення суду і закриття провадження за наведеними доводами апеляційної скарги відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу недопустимості протоколів у відношенні ОСОБА_4 як доказів з огляду на те, що до них було внесено зміни після того, як вони були підписані ОСОБА_4, то з ними апеляційний суд не погоджується також з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою судді від 10 січня 2018 року протоколи № 232 та 233 від 26 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_4 були повернуті до УЗЕ в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції для усунення недоліків.

Як також вбачається зі змісту самих протоколів в них дійсно на виконання вказаної постанови суду було внесено зміни зазначено вірний номер паспорту ОСОБА_4 «231183» замість невірно вказаного «211183», а також до протоколів без зміни суті та кваліфікації правопорушень додано, що місцем вчинення правопорушень є місце роботи ОСОБА_4

Заборона здійснювати виправлення у протоколі, а також внесення до нього додаткових відомостей після його підписання, про що йдеться у п. 7 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 6 листопада 2015 року, є додатковою гарантією права на захист особи, оскільки застережує від перетворення первісних відомостей, зазначених у протоколі, що в наступному може змусити особу захищатись від раніше невідомого їй обвинувачення, оскільки протокол у справі про адміністративне правопорушення є не лише засобом фіксування цього правопорушення, а і фактично викладом обвинувачення особи в його вчиненні.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку шляхом внесення виправлень та доповнень право ОСОБА_4 на захист порушено не було.

Так помилка у номері паспорту жодним чином на суть правопорушень, доведення вини ОСОБА_4 в їх вчиненні, кваліфікацію його дій вплинути не могла. Більш того, у відповідності до ст. 256 КУпАП номер паспорту особи, у відношенні якої складено протокол, не є обовязковим реквізитом протоколу про адміністративне правопорушення.

Що стосується доповнення протоколів даними про місце вчинення правопорушень, то внесені вони на виконання постанови суду, яка є обовязковою для органу який складав протокол, і сторона захисту, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заперечень щодо місця вчинення адміністративних правопорушень не висловлювала.

З огляду на що ці посилання апеляційної скарги, як на підставу для скасування судового рішення та закриття провадження, є формальними.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Постанову судді Веселівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1