АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/561/18 Головуючий у І-й інстанції - Нощенко І.С.
Справа № 205/778/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мудрецький Р.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу останнього на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, непрацюючого, який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Дзержинського буд.15,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік. Вирішено стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_2, 01.02.2018 року о 01 год 30 хв. рухаючись в м. Дніпро по вул. Генерала Волівоча 113, керував автомобілем OPEL VECTRA, державний номер НТО 901 з ознаками наркотичного спяніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло) та відмовився пройти в установленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану спяніння в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не дослідив всі наявні у матеріалах справи докази, зокрема не оголосив протокол, а також не оглянув відеозапис з місця події, вислухавши лише його пояснення.

Разом із цим, апелянт вказує, що долучені до матеріалів справи письмові докази у виді пояснень свідків не відповідають критерію належності, оскільки не містять відомостей щодо суті правопорушення, зазначеного в протоколі, зокрема відносно того, за яке саме правопорушення було складено протокол та з якими саме ознаками спяніння перебувала особа. Також, апелянт вказує, що його не було відсторонено від керування транспортними засобами. Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що матеріали справи не містіть доказів на підтвердження обґрунтованості його зупинки. Вказані обставин, на переконання ОСОБА_2, викликають сумніви щодо неупередженості поліцейських. Наявність рапорту, який вказує на причини зупинки, з позиції останнього, як документ внутрішнього обігу, не може підтверджувати будь-які факти. Що стосується наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейського, то останній обєктивних даних про керування ОСОБА_2 транспортним засобом також не містить, як і відомостей щодо складання протоколу та про особу, якій пропонується пройти огляд.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявився, був повідомлений про дату та час судового розгляду через свого захисника, який до суду апеляційної інстанції також не прибув.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протоколом серії БД № 153977 від 01 лютого 2018 року, в якому відображені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були залучені в якості понятих під час огляду останнього, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням обєктивної сторони скоєного ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність підстав для зупинки авто, що суд першої інстанції залишив поза своєю увагою, апеляційний суд розцінює як такі, які на зміст оскаржуваного рішення вплинути не могли.

Що стосується доводів апелянта про недопустимості пояснень свідків, що містяться у матеріалах провадження, то вони під час апеляційного розгляду свого підтвердження також не знайшли. Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення пояснення свідків містять достатні відомості, які дають підстави вважати, за яких саме подій вони були складні.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні посилання ОСОБА_2 на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить жодних обєктивних даних, які б вказували на наявність його вини, адже в зазначеному доказі відображено відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння та останній приналежність такого доказу до обстави події в апеляції не заперечує.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, у звязку з чим апеляційну скаргу останнього необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1