ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/279/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

12 грудня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Яковлева В.С., за участю учасників ДТП ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 01.09.18р. о 16-30 год. керував транспортним засобом марки «Scoda Fabia Combi», д.н.з. НОМЕР_3, на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та вул. В.Стуса у м. Харкові, водій рухаючись по вул. Гв. Широнінців, перед поворотом ліворуч на вул. В.Стуса не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався в протилежному напрямку по вул. Гв. Широнінців, чим порушив п. 16.6 ПДР України. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 свою провину не визнав.

Не погодившись з рішенням районного суду,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуМосковського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв»язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що своїми діями вимог ПДР України, які б знаходились у причинному зв»язку з виникненням ДТП, не порушував. Вказує, що коли ОСОБА_2 вже виїхав з перехрестя на вул. В.Стуса, саме ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, вчинив зіткнення з автомобілем «Scoda Fabia Combi», д.н.з. НОМЕР_3, вдаривши останній у праву задню частину з такою силою, що ТЗ під керуванням ОСОБА_2 розвернуло на 180 градусів. Вважає, що водій ОСОБА_3 проігнорував вимоги п. 12.3 ПДРУ, так як на схемі місця ДТП відсутні сліди гальмування, а сам водій у своїх поясненнях не вказував, що вживав якісь заходи задля уникнення аварії. Як зазначає апелянт, він не мав жодної технічної можливості уникнути зіткнення, так як фактично вже завершив маневр повороту ліворуч, в той час як інший учасник ДТП мав таку можливість, однак, не вжив для цього жодних заходів. Також, вказує, що із складеним протоколом ОСОБА_2 не погодився одразу, у зв»язку із чим 03.09.18р. подав до відділку поліції клопотання про проведення автотехнічного дослідження, однак, останнє було повністю проігнороване.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема, пояснив суду, що у день, коли мала місце ДТП, рухався на своєму авто у крайній лівій смузі (всього - по дві смуги руху у кожному напрямку). Плануючи здійснити маневр на врегульованому перехресті, водій, ввімкнувши лівий поворот, пропустивши зустрічний транспорт, та упевневшись у відсутності перешкод, на свій зелений колір світлофору продовжив рух. Здійснюючи поворот близько 5 сек. відчув удар у задню частину автомобіля. Вказує, що ТЗ під керуванням ОСОБА_3 ймовірно виїхав зліва, так як до моменту зіткнення ОСОБА_2 його взагалі не бачив, не зважаючи на необмежену оглядовість та світлу пору доби. На думку апелянта, відсутність гальмівного шляху може свідчити про те, що водій «ВАЗ 2108» керував завідомо несправним авто. Вважає, що у даному випадку вина ОСОБА_2 відсутня. Крім того, посилався на наявність виправлень у складеному протоколі, що законом не передбачено. Зазначив, що наразі не працює, дітей та вад здоров»я не має, раніше притягався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак, свою провину визнав та рішення суду не оскаржував.

ОСОБА_3, в свою чергу, зазначив, що 01.09.18р. рухався на своєму автомобілі у правій крайній смузі, не маневруючи. Коли чоловік під»їхав до перехрестя, світлофор показував ще 11 сек. зеленого світла. При цьому, у полі зору ОСОБА_3 було два авто, ТЗ ОСОБА_2 він не бачив. Як виявилось пізніше, автомобіль «Scoda Fabia Combi» був третім у черзі за раніше зазначеними ТЗ (за перехрестям). Коли ОСОБА_3 був уже перед спірним перехрестям, не зрозуміло звідки з»явилось авто ОСОБА_2 Чоловік намагався застосувати екстренне гальмування, однак, водій «Scoda Fabia Combi» фактично перегородив йому шлях. При цьому, зазначив, що удар автомобіля ОСОБА_2 прийшовся на його задні двері, а не задню частину авто, як той вказує у своїх поясненнях. На думку ОСОБА_3, у даному випадку має місце вина виключно ОСОБА_2, так як ОСОБА_3 вимог ПДР не порушував.

Адвокат ОСОБА_4, обгрунтовуючи свої заперечення на апеляційну скаргу, вказував, що ОСОБА_2, описуючи механізм ДТП, дещо спотворює реальні обставини аварії. У своїх первісних поясненнях апелянт самостійно зазначив, що до зіткнення ТЗ автомобіль ОСОБА_3 не бачив, що, в свою чергу, свідчить про те, що перед маневром водій не упевнився у його безпечності, чим порушив ПДРУ. Зазначене узгоджується з матеріалами справи, зокрема, поясненнями водіїв, схемою ДТП, фотознімками тощо.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та його представника, які заперечували проти її задоволення, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з огляду на матеріали справи, зокрема, дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 069556 від 01.09.18р. (а.с. 1), схему місця ДТП (а.с. 2), пояснення учасників ДТП (а.с. 3, 4), обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 порушення вимог п. 16.6 ПДР України та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Погоджується з такими висновками місцевого суду і суд апеляційної інстанції.

Пунктом 16.6 ПДР України визначено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Так, версія механізму ДТП, викладена водієм ОСОБА_3, узгоджується з зібраними матеріалами, зокрема, даними характеру пошкоджень автомобілів та їх розташуванням після ДТП.

Доводи апелянта що ДТП є наслідком порушення вимог ПДР України з боку іншого учасника ДТП, є безпідставними, в той час як вина ОСОБА_2 встановлена на підставі сукупності доказів. Крім того, протокол, як єдина підстава притягнення особи до адміністративної відповідальності, відносно ОСОБА_3 не складався.

Разом з тим, при накладенні стягнення необхідно врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що накладення на ОСОБА_2 найсуворішого за видом адміністративного стягнення, як це вчинив суд першої інстанції, не є обгрунтованим. Відсутність обставин, передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП, як на те послався суд першої інстанції, не може свідчити про необхідність застосування найсуворішого стягнення. Разом з тим, даних щодо обставин, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення матеріали справи не містять, у зв*язку з чим апеляційний суд вважає можливим застосувати відносно ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що законним, обґрунтованим і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень, буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців,- змінити в частині призначеного стягнення, застосувавши штраф у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.С. Яковлева