КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 2 вересня 2018 року 12.30 год.. по вул. Семена Скляренка, 15 у м. Києві, гр. керував транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про те, що оскаржувана постанова незаконна, необґрунтована, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження матеріалів та доказів, належним чином не мотивував прийняте рішення, не проаналізував належність та допустимість доказів, які поклав в основу прийнятого рішення.

Як вказує апелянт, суд прийняв рішення у справі за відсутності ОСОБА_2 та його захисника, які були повідомлені про день, час та місце судового розгляду, однак запізнились в судове засідання на 30 хв. через непередбачувані обставини, і тому суд позбавив можливості ОСОБА_2 надати пояснення та долучити докази до справи.

Щодо протоколу про адмінправопорушення, то апелянт наголошує на тому, що відсутня причина зупинки водія, направлення на огляд, відповідно до Інструкції № 1413/27858 від 11 листопада 2015 року, особи свідків не встановлені, а пояснення свідків викладені на стандартному бланку, крім того в поясненнях свідків міститься інформація про те, що свідок засвідчує відмову водія від проходження «тесту на стан наркотичного сп'яніння», що не передбачено ні КУпАП, ні Інструкцією, ні Порядком.

Також апелянт звертає увагу на те, що адреси свідків в протоколі та в поясненнях відрізняються, а бланки пояснень не містять підписів службової особи.

Крім того, захисник вказує на те, що ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан сп'яніння, але, намагаючись зачинити автомобіль, виявив, що центральний замок в автомобілі не працює, у зв'язку з чим запропонував працівникам поліції прослідувати за їхнім авто до мед закладу, або щоб патрульний сів за кермо його авто, і вони разом поїдуть до медзакладу, так як боявся залишати відчинений автомобіль. Однак, працівники патрульної поліції йому відмовили та вказали ОСОБА_2, щоб він відмовлявся від проходження огляду на камеру з підписанням всіх паперів, або ж автомобіль буде евакуйований на штраф майданчик.

Як вказує апелянт, ОСОБА_2 самостійно прослідував до «Соціотерапії», де йому було відмовлено в проходженні огляду, так як він не встиг прибути протягом двох годин з моменту виявлених ознак працівниками патрульної поліції, та здав аналізи у незалежній лабораторії, і, за результатами проведення лабораторного дослідження, у ОСОБА_2 в сечі відсутні наркотичні речовини.

Апелянт стверджує про те, що в залежності від фізичного стану та обміну речовин організму, наркотичні речовини виводяться від 7 до 30 днів.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак, в судове засідання, призначене на певний час, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань до суду не передав, у зв'язку з чим суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, розглянув справи за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, доводи захисника про те, що розгляд справи відбувся з порушенням положень КУпАП, є безпідставними.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, відповідно до якого встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення свідків та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського з місця пригоди, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 7).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що нещодавно влаштувався на роботу до служби таксі та прямував за викликом на замовлення. Був зупинений працівниками патрульної поліції, які рухались за ним ззаду, за не пристебнутий ремінь безпеки. Працівники поліції попросили пред'явити документи. В подальшому один з працівників поліції повідомив, що він (ОСОБА_2) не подобається йому (поліцейському) через те, що нервує. Він (ОСОБА_2) вже запізнювався на виклик, і так, як він працював тільки сьомий день, хвилювався, щоб через запізнення в подальшому не звільнили з роботи. Також, він працівникам поліції говорив про те, що, якщо він порушив щось, то нехай пишуть штраф. Говорив про те, що, якщо потрібно проїхати до медичного закладу, то він проїде. Однак, у зв'язку з тим, що в автомобілі був несправний центральний замок, і він боявся залишати відчиненим автомобіль на проїзній частині дороги, а працівники поліції говорили, що вони не можуть сідати за кермо чужого авто, а також повідомили, що він (ОСОБА_2) теж не може керувати транспортним засобом, так як підозрюється у перебуванні в стані наркотичного сп'яніння, що викличуть евакуатор, він (ОСОБА_2) повідомив, що не може залишити авто, яке не є його власністю. В подальшому працівники поліції повідомили, що випишуть тимчасову картку, з якою він зможе керувати транспортним засобом, але вилучать права, при цьому автомобіль залишиться з ним. Він погодився, щоб працівники поліції видали йому право на тимчасове керування транспортним засобом. Після цього працівники поліції зупинили двох свідків, привели його до свідків, і, інспектор поліції сказав ОСОБА_2, щоб останній на камеру при свідках вказав, що відмовляється проходити медичний огляд у лікаря нарколога, а далі, як повідомив інспектор поліції, він (ОСОБА_2) буде розбиратися в суді, на що він погодився та слідував порадам працівників поліції. Після завершення процедури він поїхав купив замок, полагодив автомобіль, і поїхав за порадою знайомих до «Соціотерапії», щоб пройти медичний огляд з метою власної безпеки, але в медичному закладі була велика черга, і лікар повідомив, що він не встигає, і, більш того, він (ОСОБА_2.) прибув без інспектора поліції, та з моменту події вже минуло дві години.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що не зрозуміло, яким чином працівники поліції побачили, що у ОСОБА_2 не пристебнутий ремінь безпеки. Окрім того, працівники поліції не доставили ОСОБА_2 до медичного закладу. Сторонньої особи, яка б перебувала разом з ОСОБА_2 та якій можливо було б залишити автомобіль, не було, а працівники поліції відмовлялись сідати за кермо автомобіля ОСОБА_2 На відеозапису, який знаходиться в матеріалах справи, не прослуховується чітко те, що ОСОБА_2 відмовляється проїхати до медичного закладу. Вся подія тривала по часу набагато більше, ніж відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, наявний у справі. Чинним законодавством передбачено, що тільки КМКНЛ «Соціотерапія» має право на проведення лабораторних досліджень, і, у зв'язку з тим, що працівниками поліції не було забезпечено проходження медичного огляду ОСОБА_2, останній вимушений був пройти медичний огляду у клініці «Діла» для того, щоб себе певним чином захистити. Також пояснення свідків викладені на друкованому бланку, з яких вбачається, що працівник поліції заповнював вказані пояснення, в тому числі фразу «з моїх слів записано вірно». Крім того, як пояснила захисник, працівниками поліції не було встановлено особи свідків, в поясненнях відсутній підпис посадової особи, яка відбирала пояснення свідків, що містяться в матеріалах справи. Захисник звернула увагу на те, що в поясненнях зазначено, що особа відмовилась від проходження тесту, а також від підпису матеріалів, і свідки це підтвердили, але така інформація не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим і виникає питання, що ж підтвердили свідки. Крім того, працівниками поліції не було озвучено ознак стану сп'яніння, ліхтарем працівники поліції не світили ОСОБА_2 зіниці не перевіряли, поведінка водія - це не є ознакою стану сп'яніння, свідок озвучив наркотичну речовину, але це повинен робити працівник поліції, але не свідок. По відеофіксації остаточно не прослуховується, чи водій дійсно відмовився.

З метою перевірки доводів апелянта, а також наданих пояснень учасників апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, який є об'єктивним доказом у справі, незалежним від суб'єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксовано обставини, які спростовують пояснення ОСОБА_2 та його захисника.

Так, з відеозапису вбачається, що працівник поліції роз'яснює свідкам, що свідки не були очевидцями, керував водій чи не керував транспортним засобом, але при зупинці автомобіля у зв'язку з порушенням ПДР України у водія були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим водію запропоновано проїхати до лікаря нарколога до медичного закладу. В подальшому інспектор поліції в присутності свідків задає питання водію, чи останній погоджується проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Водій відмовляється, а працівник поліції пропонує водію вдруге проїхати до нарколога, у зв'язку з чим водій відповідає, що він не хоче їхати (ас. 3).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України (в редакції від 22 березня 2017 року) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_2, як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо причини зупинки водія, а також направлення на огляд відповідно до Інструкції № 1413/27858 від 11 листопада 2015 року, особи свідків не встановлені, а пояснення свідків викладені на стандартному бланку, те, що в поясненнях свідків міститься інформація про те, що свідок засвідчує відмову водія від проходження «тесту на стан наркотичного сп'яніння», що не передбачено ні КУпАП, ні Інструкцією, ні Порядком, є необґрунтованими.

Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції зазначають, що ОСОБА_2 був зупинений у зв'язку з тим, що не був пристебнутий паском небезпеки, на що останній погоджується та підтверджує вказану інформацію. Будь-які заперечення з боку ОСОБА_2 відсутні.

Що стосується відсутності в матеріалах справи ОСОБА_2 направлення його для огляду на стан наркотичного сп'яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився. Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв'язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп'яніння та не спростовує порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України.

Що стосується пояснень свідків, наявних у матеріалах справи, то з них вбачається, що в присутності свідків водій ОСОБА_2 відмовився від проходження тесту на стан наркотичного сп'яніння (ас. 2). Разом з тим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд в медичному закладі для перевірки водія щодо перебування його в стані наркотичного сп'яніння у зв'язку з виявленням ознак такого працівниками поліції, і ОСОБА_2, як водій, який керував транспортним засобом, відмовився від проходження вказаного огляду.

Долучений під час апеляційного розгляду чек на підтвердження доводів апелянта про те, що в автомобілі «Skoda» зламався центральний замок, не спростовує факт того, що водій на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у лікаря нарколога.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що адреси свідків в протоколі та в поясненнях відрізняються, не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення і не є підставою для скасування постанови, а, окрім того, відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 6 листопада 2015 року, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами. Цією ж Інструкцією ( п. 15 розділу П) не передбачена наявність імперативної норми, що бланки пояснень свідків повинні мати підпис уповноваженої службової посадової особи, тим більше, особа, яка відбирала пояснення у свідків, зазначена у вказаних поясненнях.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи не встановлена невідповідність постанови місцевого суду вимогам закону, матеріалам чи обставинам справи, а всі обставини вчинення адміністративного правопорушення місцевим судом досліджені повно та об'єктивно.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн. - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва