П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.08.2018 м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Козюренко Р.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

працівниками ВРОМ ДТП УПП у м.Львові ДПП до суду скеровано матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з підстав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №004233 від 27.06.2017 року. До протоколу додано копії матеріалів кримінального провадження №0001126 від 08.04.2017 із постановою про його закриття.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 07.07.2017 (суддя Масендич В.В.) адміністративні матеріали повернуто на дооформлення з підстав того, що матеріали справи містять неналежно завірені копії документів.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення, в яких заперечив свою вину та зазначив, що суть їх викладена у показах його як свідка у кримінальному провадженні.

За таких обставин розгляд справи можливо проводити за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У силу вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Забезпечуючи однакове і правильне застосування судами загальної юрисдикції положень Кодексу про адміністративні правопорушення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав розяснення від 22.05.2017 №223-943/0/4-17, у п.5 яких зазначається, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії серії БР №004233 від 27.06.2017 водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Peugeot 307», реєстраційний номерний знак 22722ТА, по вул.Луганська (АЗС «WOG») у м.Львові створив небезпеку для дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю марки «Hyundai I 20», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що наближався праворуч, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3.«б», 10.1. та 16.12. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП,внаслідок чого автомобіль

«Hyundai I 20», щоб уникнути зіткнення, здійснив наїзд на перешкоду (дерево) та інформаційну вивіску АЗС «WOG» №11-15, внаслідок ДТП зазнав механічних пошкоджень, чим завдано матеріальних збитків.

Суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням субєктивних та обєктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП. Усі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення,оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, згідно з пунктами 1.3 та 1.4 яких учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, крім того, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

Як встановлено вище, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення у звязку з невиконанням ним вимог п. 1.5., 2.3.«б», 10.1. та 16.12. ПДР.

Так, відповідно до п. 1.5. ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

При цьому за визначенням п.1.10 ПДР небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку. Перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно з п. 2.3.«б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

За приписами п. 10.1. ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За змістом вимог п. 16.12. ПДР на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження наявність в діях ОСОБА_1 порушень вимог пунктів 1.5., 2.3.«б», 10.1. та 16.12. Правил дорожнього руху України, доказів, які б вказували на такі, суду не надано.

Так, у протоколі та інших матеріалах справи не зазначено якими діями ОСОБА_1 створив небезпеку для дорожнього руху, докази такого відсутні. Не знаходять свого підтвердження й звинувачення останнього у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не реагував на її зміну. Відсутні докази, що ОСОБА_1 під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_2 (а.с.16-17), остання дала показання, що наближаючись до ділянки дороги, де має місце розрив у розділювальній смузі і місце для розвороту зустрічного транспорту побачила, як звідти виїжджає позашляховик чорного кольору, а за ним рухається автомобіль «Peugeot 307» срібного кольору. Вказаний позашляховик виїхав у середню смугу для руху та без зупинки продовжив рух по ній в напрямку вул.Стрийської, не створюючи перешкоди в русі. Водночас, слід зазначити, що згідно з наявним у матеріалах справи фрагментом схеми місця ДТП, на цій ділянці проїзна частина має три смуги руху в одному напрямку. Відповідно до протоколу допиту від 24.04.2017 (а.с.20-21), свідок ОСОБА_3, який керував автомобіль марки «ОСОБА_4 Крузер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, повідомив, що при виконанні маневру розвороту зупинився перед виїздом на проїзну частину вул.Луганської, яка призначена для руху в напрямку вул.Стрийської, та розпочав рух переконавшись у його безпечності, виїхавши при цьому спочатку в крайню ліву смугу в якій проїхав близько пяти метрів, а потім увімкнувши правий покажчик повороту почав перестроюватись з лівої смуги у середню, в якій проїхав близько десяти метрів. На той час у праве дзеркало заднього виду побачив автомобіль червоного кольору, що рухався крайньою правою смугою, а за ним автомобіль зеленого кольору («Hyundai I 20»), який несподівано зманеврував вправо, виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на перешкоду. Після того водій

ОСОБА_3 призупинився, однак поспішаючи не мав можливості залишитись на місці, тому перестроївся у крайню праву смугу та продовжив рух у напрямку вул.Стрийська. При цьому зазначає, що за ним рухався за аналогічною траєкторією та швидкістю автомобіль срібного кольору («Peugeot 307»), який спершу виїхав у ліву смугу, після чого перестроївся у середню. Вказані покази узгоджуються й з показами свідка ОСОБА_1, що викладені у протоколі допиту від 03.05.2017 (а.с.12-15), де останній зазначив, що у місці розвороту на вул.Луганська по напрямку до вул.Стрийська зайняв крайнє праве положення позаду автомобіля «ОСОБА_4 Крузер» та зупинився доки не звільниться крайня ліва смуга проїзної частини. Через незначний час звільнилися обидві смуги руху (ліва та середня) і автомобілі («ОСОБА_4 Крузер» та «Peugeot 307») виїхали спочатку у крайню ліву смугу та в подальшому перестроїлись в середню смугу, де пригальмували для надання переваги у попутному русі автомобілів (вишневий та зелений), які рухались в крайній правій смузі, при цьому автомобіль вишневого кольору, на той момент, саме порівнявся з вищеназваними автомобілями. У праве дзеркало заднього вигляду побачив як автомобіль зеленого кольору робить неочікуваний маневр вправо у бік АЗС «WOG» та слідом за тим вдаряється в інформаційну вивіску АЗС «WOG» №11-15 і в дерево. Автомобіль «ОСОБА_4 Крузер» продовжив рух, перестроївшись у праву смугу, а він заглушив мотор свого автомобіля «Peugeot 307» і вибіг до автомобіля «Hyundai I 20», щоб надати у разі необхідності першу медичну допомогу особам, що перебували в ньому (ОСОБА_2Є та ОСОБА_5С.). Згодом до них підійшов водій автомобіля страхової компанії, який начебто їхав позаду, запропонував медичну допомогу ОСОБА_2 та залишивши свій номер телефону поїхав з місця пригоди. В подальшому ОСОБА_1 викликав поліцію, в той час як ОСОБА_2 швидку, водій якої прибувши звернув увагу, що оскільки автомобіль «Peugeot 307» перебуває посеред дороги на середній смузі, її слід звільнити задля безпеки руху, що і було зроблено шляхом переміщення автомобіля у крайню праву смугу. Те, що автомобіль «Peugeot 307» на момент приїзду автомобіля швидкої медичної допомоги перебував на середній смузі руху проїзної частини вулиці, підтверджують покази свідка ОСОБА_6 (а.с.22-23), водія карети швидкої медичної допомоги, яка прибула на місце даного ДТП.

Таким чином, наведені покази свідків узгоджуються між собою та підтверджують те, що водій ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не створив небезпеки його учасникам, а при наближенні автомобіля «Hyundai I 20» вже перебував у середній смузі проїзної частини вул.Луганська у попутному напрямку руху і не змінював його включно до моменту ДТП.

Покази свідка ОСОБА_7 (а.с.18-19) до уваги не беруться з причин їх суперечливості, зокрема, останній зазначає, що у тому ж місці здійснював розворот автомобілем «Ніссан Сані», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, виїхав на проїзну частину вул.Луганська по напрямку до вул.Стрийська, обїхав автомобіль «Peugeot 307», який в цей момент зупинився в крайній правій смузі, і також зупинився біля правого краю дороги та вийшов з автомобіля зясувати чи потрібна комусь допомога. Проте, автомобіль «Peugeot 307» на момент вказаної зупинки ОСОБА_7 перебував у середній смузі, що підтверджується показами водія автомобіля «ОСОБА_4 Крузер» ОСОБА_3 та водія карети швидкої медичної допомоги, котра прибула на місце ДТП значно пізніше, як це місце залишив ОСОБА_7, і саме

ОСОБА_6 був ініціатором переміщення автомобіля «Peugeot 307» із середньої смуги руху. Крім того, на запитання слідчого «на якій відстані знаходився автомобіль зеленого кольору, який згодом здійснив наїзд на перешкоду, в той момент, коли автомобіль «Peugeot 307» розпочав рух від місця зупинки перед перехрещенням проїзних частин?» ОСОБА_7 зазначив, що чітко відповісти не може. Про автомобіль «ОСОБА_4 Крузер», який за таких обставин повинен був знаходитись в полі його зору (попереду «Peugeot 307»), не згадує. Відтак достовірність інших тверджень останнього викликає сумніви, оскільки не узгоджуються з матеріалами справи та не підтверджуються доказами.

Крім того, не підтверджується належними та допустимими доказами, що водій ОСОБА_1 на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю марки «Hyundai I 20». Твердження водія ОСОБА_2 такого змісту не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки, притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється судом на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а наведені в протоколі діяння ОСОБА_1, кваліфіковані як порушення вимог п. 1.5., 2.3.«б», 10.1., 16.12. Правил дорожнього руху, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, відтак слід дійти висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи те, що станом на час розгляду справи в суді строк накладення адміністративного стягнення, встановлений ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закінчився, слід дійти до висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З наведених міркувань та керуючись статтями 283, 284 КУпАП, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_8