АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/1458/2018 Суддя у першій інстанції: Курило А.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва ФричТ.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, його захисника ОСОБА_5, іншого учасника ДТП ОСОБА_6 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 320 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року змінити в частині визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та провадження в цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а в іншій частині постанову суду просить залишити без змін.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що про судове засідання призначене на 21.12.2017 року, він повідомлений належним чином не був, та в матеріалах справи немає відомостей про належне повідомлення, тому вважає постанову не законною, так як він був позбавлений можливості реалізувати своє право на надання пояснень, доказів та користуватися правовою допомогою.

Також апелянт зазначає, що на момент ДТП з ним в машині знаходився пасажир - ОСОБА_7, який зазнав значних ушкоджень, втратив свідомість та потребував негайної медичної допомоги, тому він був змушений у стані крайньої необхідності залишити місце ДТП, щоб відвести його до лікарні, оскільки на той момент існувала така необхідність, але він не мав наміру зникати з місця ДТП щоб уникнути відповідальності, а мав на меті зберегти життя людині. Автомобіль він залишив на місці пригоди, щоб працівники поліції могли оформити подію.

Крім того, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, обґрунтувавши його тим, що копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року його захисник отримав 21.02.2018 року, а йому взагалі вона не направлялась.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року необхідно задовольнити, оскільки його пропущено з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, іншого учасника ДТП ОСОБА_6, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_4 01 листопада 2017 року, приблизно о 09 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» державний номер НОМЕР_1, рухався по вулиця Харківське шосе, 19, в місті Києві, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «GeelyEmgrand 7» державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Крім того, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний. Своїми діями ОСОБА_4порушив п.п. 2.10 «а», 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Визнаючи винним ОСОБА_4 за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції дослідив матеріали адміністративної справи, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення, схему ДТП, письмові пояснення учасників ДТП, рапорт, реєстраційну картку ТЗ, копії акту огляду та затримання транспортного засобу, розписку та прийшов до висновку, що в діях водія ОСОБА_4, вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_4 винним за ст. 122-4 КУпАП, суд апеляційної інстанції погодитись не може, та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Враховуючи те, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частинні визнання ОСОБА_4 винним за ст. 124 КУпАП, апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом дані фактичні обставини не перевіряються.

Так, як убачається з протоколу /а.с. 2/, ОСОБА_4 01.11.2017 о 09 год. 20 хв. на вул. Харківське шосе, 19 в м. Києві керуючи автомобілем НОМЕР_3 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_6, та місце події залишив.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 пояснив, що 01.11.2017 року їхав по вул. Харківське шосе в м.Києві та дійсно за участю його автомобіля сталося ДТП, але в його автомобілі був пасажир - ОСОБА_7, який зазнав значних ушкоджень, втратив свідомість та потребував негайної медичної допомоги, тому він просто був змушений у стані крайньої необхідності залишити місце ДТП, щоб відвести його до лікарні, оскільки на той момент існувала така необхідність, але він не мав наміру зникати з місця ДТП щоб уникнути відповідальність, а мав на меті врятувати життя людині. Автомобіль свій залишив на місці пригоди, щоб працівники поліції мали можливість зафіксувати всі необхідні дані для оформлення протоколу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він їхав в автомобілі з ОСОБА_4 по вул. Харківське шосе, та втратив свідомість, прийшов у себе коли вже їхали до лікарні, ДТП не бачив.

Інший учасник ДТП ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, підтвердив пояснення ОСОБА_4 про те, що він не залишав місце ДТП, а повіз до лікарні свого пасажира. Пояснення письмові, які знаходяться в матеріалах справи не писав. Підписав те, що написали працівники поліції.

Крім того судом апеляційної інстанції був досліджений наданий стороною захисту висновок спеціаліста з приводу доставки ОСОБА_7 та його діагнозу до медичної установи.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4, іншого учасника ДТП ОСОБА_6, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи вважаю, що дані пояснення узгоджуються між собою, відповідають матеріалам справи, та є належними та допустимими, тому приходжу до висновку, що дійсно в діях водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_4, не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки останній діяв в стані крайньої необхідності, автомобіль залишив на місці пригоди.

Так, відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Також вважаю, що є слушними посилання апелянта про те, що про судове засідання призначене на 21.12.2017 року, він належним чином не був повідомлений, тому був позбавлений можливості реалізувати своє право на надання пояснень, доказів та користуватися правовою допомогою. Однак дане його право відновлено в апеляційній інстанції.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_4 під час ДТП, яке відбулося 01.11.2017 о 09 год. 20 хв. на вул. Харківське шосе, 19 в м. Києві, особисто залишаючи місце ДТП, діяв в стані крайньої необхідності, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП , що в свою чергу тягне за собою закриття провадження в справі за ст. 122-4 КУпАП на підставі до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Як убачається з постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_4 призначено стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В даному випадку більш серйозне правопорушення, є вчинене за ст. 124 КУпАП, яке апелянтом не оспорюється. Тому вважаю, що покарання призначене у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є достатнім. А відтак посилання на ч. 2 ст. 36 КУпАП, буде безпідставним.

За таких обставин, постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року підлягає зміні в частині визнання винним ОСОБА_4 за ст. 122-4 КУпАП, із виключенням при призначенні виду стягнення посилання на ч. 2 ст. 36 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП,- змінити в частині визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Провадження в частині визнання ОСОБА_4 винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та виключити призначення стягнення за ч.2 ст.36 КУпАП.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич