Справа №408/1372/18п
Провадження №3/408/834/18
П О С Т А Н О В А

І м е н е м у к р а ї н и

06 червня 2018 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Кускова Т.В. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає по вул. Шевченко буд.116 с. Вільхове, Станично-Луганський район, Луганської області, тимчасово не працюючого, і.к.,

за ст.130 ч.1 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

07.03.2018 року о 07-15 год. по вул. Кірова, с. Макарове, Станично-Луганського району, Луганської області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер 28-92ВГБ, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимогу п.2.5 ПДР України та ст.130 ч.1 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав. Пояснив, що по дорозі додому він був зупинений працівниками поліції, було декілька екіпажів поліції. Він не ухилявся від проходження огляду на стан спяніння, працівниками поліції йому не пропонувалось продути «Драгер». При даних подіях було двоє свідків, водії маршрутного таксі. Письмові пояснення, які наявні в матеріалах справи, він написав в зв`язку з тим, що поспішав, а працівники поліції його не відпускали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч. 2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що вина ОСОБА_1 щодо відмови від проходження на стан алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом, підтверджується:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з яких слідує, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на предмет вживання алкогольних напоїв за допомогою газоаналізатора «Drager 6810» та у медичній установі;

- письмовими поясненням ОСОБА_1 в протоколі поро адміністративне правопорушення та окремих письмових поясненнях, де вказано, що напередодні 06.03.2018р. він вживав алкогольне пиво, від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовляється.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожний наведений вище письмовий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним письмовим доказам, оскільки вони узгоджуються між собою.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі, пояснення ним написані під тиском працівників поліції .

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Також встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що зі сторони працівників поліції до ОСОБА_1 або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 суду не надав.

Отже, вказані вище показання ОСОБА_1 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими письмовими доказами по справі, а тому вважаю, що ОСОБА_1 надав суду вказані показання з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Враховуючи встановлені обставини, у суду відсутні будь-які сумніви, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та будучи зупиненим працівниками поліції відмовився про від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння, а тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При накладенні стягнення, суд, відповідно до вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховує характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Аналізуючи з наявних матеріалів справи, щодо особи правопорушника суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння.

Крім цього враховую, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, в явними ознаками стану алкогольного спяніння, був дуже небезпечним водієм та своїми неконтрольованими діями представляв загрозу життю, здоровю та особистому майну громадян.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає різне покарання для водіїв (штраф з позбавленням права керування транспортними засобами) та інших осіб (штраф).

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, особа, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, керуючи транспортним засобом, маючи посвідчення водія відповідної категорії є водієм у розумінні ПДР та положень ст.130 КУпАП.

З довідки виданої Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській обалсті, доданої до адміністративного протоколу, вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, а тому підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу та позбавлення права користування транспортним засобом.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 130, ст. 33-35, ст. 284, ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст.130 ч.1 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп

Постанова підлягає негайному виконанню та може буди оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, а також потерпілою до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Кускова Т.В.