ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/307/18 Справа № 205/5556/18 Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І.С. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 30 липня 2018 року о 06 годині 50 хвилин рухаючись по вул. Новопокровський,54 в м. Дніпрі, керував автомобілем ВАЗ 2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова) та відмовився пройти в установленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 352 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відсутній склад адміністративного правопорушення оскільки він не керував транспортним засобом. На думку апелянта, в порушення ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, не викладено обставин і не зазначено доказів, які б свідчили, що він керував транспортним засобом. На думку апелянта, виявлена інформація на відео, жодним чином не підтверджує факт керування ним транспортним засобом, а навпаки, відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів інспекторів Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції підтверджується факт того, що автомобіль стояв на узбіччі дороги, а ОСОБА_1 знаходився на задньому сидінні автомобілю. Крім того, цей факт підтверджується і рапортом співробітника Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому він зазначає, що автомобіль стояв, а я нібито пересів. Коли автомобіль стоїть і не рухається ніхто не забороняє в ньому сидіти чи переміщатися всередині. Окрім того, прошу врахувати мій зріст, для мене фізично не можливо пересісти в такому маленькому автомобілі на заднє сидіння.

На думку апелянта згідно вимог ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол є необґрунтованим належним чином та він суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння апелянт не відмовлявся та наполягав на огляді на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, що підтверджується відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів інспекторів поліції. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі наголошує, що він відмовлявся проходити огляд на місці, оскільки технічні засоби за допомогою яких проводиться огляд були з порушеною цілісністю упаковки.

Разом з тим, поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини апелянта. Оскільки у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, в його присутності було досліджено докази, в судове засідання 18.12.2018, будучи увідомленим про місце та час розгляду справи,- не зявився, про причини неявки суд не увідомив, що не перешкоджає апеляційному перегляду в його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Судом першої інстанції відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення було здійснено розгляд справи, з посиланням на відповідні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серія БР № 214450 від 30.07.2018 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші матеріали справи, відеозапис події, внаслідок чого суд дійшов вмотивованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, спростовуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 .

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено щодо наявності ознак у ОСОБА_1 стану алкогольного спяніння, а тому доводи апеляційної скарги про те, що є незрозумілим, від проходження якого огляду він відмовився,є сумнівними. Суть правопорушення в протоколі викладена відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, запропонований порядок проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі зафіксований у поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та відповідно до відеозапису події доведений до відома ОСОБА_1 .

Твердження про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, а наполягав на огляді на стан алкогольного спяніння у найближчому закладі охорони здоровя є безпідставними, оскільки відповідно до відеозапису події ОСОБА_1 зазначив, що бажає проїхати до медичного закладу, але після того, як зясував, що його не доставлять у зворотньому напрямку, - будь-яких заяв про проходження огляду у закладі охорони здоровя- не робив. Факт відмови від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки та у медичному закладі підтвердили свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відсутні будь-які заяви щодо бажання пройти огляд на стан спяніння і у письмових поясненнях ОСОБА_1 , який наполягав на тому, що не був водієм, що спростовано поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Тому порушень при складанні протоколу не встановлено.

Відсутність в матеріалах направлення водія для проходження огляду на стан спяніння та відсторонення від керування не спростовують висновків суду, які підтверджуються іншими зазначеними у постанові суду доказами.

Обставини відібрання пояснень у свідків зафіксовані на відеозапису події, а тому сумнівів не викликають та обґрунтовано взяті судом до уваги. Крім того, судом перевірялись показання свідка ОСОБА_2 шляхом його безпосереднього допиту , також викликався судом свідок ОСОБА_3 , про що є в матеріалах відповідне повідомлення, а тому посилання апеляційної скарги щодо незабезпечення судом виклику свідків до судового засідання є безпідставними.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. Стягнення накладено в межах трьохмісячного строку з дня вчинення правопорушення, а тому підстави для закриття провадження у звязку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, не встановлені.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко