Номер провадження: 33/785/1204/18
Номер справи місцевого суду: 522/7590/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді Кононенко Н.А., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень (десять тисяч двісті гривень) 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з нього судовий збір на користь держави в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.04.2018 року, приблизно о 00 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «CHRYSLER», модель «300С», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одесі по провулку Чайковського, біля буд. №1, перебував у стані алкогольного сп'яніння з такими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху».

Не погоджуючись з вказаною постановою,30.07.2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій зазначає, що вважає її необгрунтованою, винесеною без з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та з порушеннням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить суд скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року, та провадження у справі № 522/7590/18 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує наступним: на момент затримання співробітниками Національної Гвардії автомобіль ОСОБА_2 був припаркований, а сам ОСОБА_2 не знаходився за кермом; районним судом безпідставно не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4; всупереч положенням інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 відбувся не на місці зупинки транспортного засобу, а у відділку Приморського відділку поліції, також ОСОБА_2 не було направлено до закладу охорони здоров'я для медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння; районний суд формально підійшов до розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення приходжу до таких висновків.

У відповідності до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що справа була розглянута судом без участі належно повідомлених ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) здійснює оцінку доказів за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов'язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, згідно з яким водій ОСОБА_2 22 квітня .2018 року, приблизно о 00 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки в м. Одесі по провулку Чайковського, біля буд. №1, перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Зазначений протокол був власноруч підписаний ОСОБА_2, де він зазначив, що з протоколом не згоден, будь-яких додаткових зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі він не навів, додаткових пояснень до протоколу не надав.

Свідок ОСОБА_5 у своїх поясненнях зазначив, що ОСОБА_2 у його присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на приборі «Драгер» та у медичному закладі (а.с.5).

Аналогічні пояснення щодо факту алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння надав і свідок ОСОБА_6 (а.с.6).

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними доказами. При цьому, ОСОБА_2 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

Доводи апелянта про те, що районним судом безпідставно не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки пояснення свідка ОСОБА_4, та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, достовірність яких апелянтом не заперечується, враховані судом першої інстанції при ухваленні постанови та їм надана належна оцінка з урахуванням усіх фактичних обставин справи.

Зауваження апелянта стосовно форми викладення пояснень свідків, а саме: пояснення викладені на заздалегідь виготовлених бланках, заповнені одним почерком, є ідентичними і різняться лише в підписах цих свідків, суд приймає до уваги, проте не вважає таке оформлення пояснень порушенням вимог законодавства.

Доводи апелянта про те, що на момент затримання співробітниками Національної Гвардії автомобіль ОСОБА_2 був припаркований, а сам ОСОБА_2 не знаходився за кермом суперечать показам свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та матеріалам справи.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 260 КпАП України у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції .

Відповідно до Наказу МВС «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Оскільки відсутня імперативна заборона щодо проведення огляду безпосередньо у відділку поліції та для забезпечення здійснення провадження у справі та виконання постанови військовослужбовцями було правомірно доставлено особу до відділку поліції для виконання приписів ч. 1 та 2 ст. 260 КпАП України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент затримання він транспортним засобом не керував, не можуть бути підставою для висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2, оскільки сам ОСОБА_2 підтвердив, що на місці зупинки транспортного засобу він наїхав на паркувальний конус, а значить він керував автомобілем і вийшов із-за керма тільки через необхідність витягнути пошкоджений конус з-під днища автомобіля.

З цих його пояснень суд вбачає, що пояснення ОСОБА_2 щодо того, що на момент затримання він не керував транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за умови, що він не керував транспортним засобом він би не міг здійснити наїзд на попереджувальний дорожній знак.

Судом також встановлено, що від проходження медичного освідчення на стан сп'яніння ОСОБА_2 відмовився, і вірно витлумачено цю обставину у відповідності із диспозицією ст.130 КУпАП як ухилення від проходження обстеження на стан сп'яніння.

Те, що медичне обстеження ОСОБА_2 було запропоновано у відділку поліції, а не на місці скоєння правопорушення не спростовує пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_2 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_2, яке було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв'язку з чим не вбачаю підстав для зміни або скасування постанови.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень (десять тисяч двісті гривень) 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з нього судовий збір на користь держави в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Н.А. Кононенко