АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 19 січня 2018 року, о 23 год. 55 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Ніссан», державний номер НОМЕР_1 по вул. Вацлава Гавела, 51/16, у м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі - Правил дорожнього руху), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та не може бути доказом у справі, оскільки в ньому невірно викладено час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також не вказано конкретну норму, частину статті та абзац, згідно якого його притягують до адміністративної відповідальності. До протоколу не додано доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та не зазначено свідків.

Апелянт вказував на те, що наявний у справі відеозапис містить дані, відповідно до яких він не заперечує проти проходження огляду на стан сп'яніння, а навпаки, намагається його пройти. Крім того, на відеозаписі зафіксовано відсутність у нього ознак сп'яніння, та перебування автомобіля у нерухомому стані.

Даних про керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння відеозапис не містить. Інші дані про перебування ним за кермом автомобіля у матеріалах справи відсутні.

Зазначав, що постанова ВР№263092 від 19 січня 2018 року про накладення на нього стягнення за проїзд на червоний сигнал світлофора не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки оскаржена до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суддя місцевого суду не взяв до уваги його пояснення стосовно обставин події, відповідно до яких в ніч з 19 на 20 січня він припаркував свій транспортний засіб неподалік буд. 51/16 по вул. Вацлава Гавела, та підійшов до своїх друзівОСОБА_4 та ОСОБА_5 У ході розмови він згадав, що залишив мобільний телефон в автомобілі, тому повернувся до транспортного засобу. Біля автомобіля до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він проїхав на червоний сигнал світлофора, після чого запропонували пройти тест на стан алкогольного сп'яніння. Він дмухав кілька разів у прилад, однак він не спрацював. Після цього йому запропонували проїхати до лікарні, на що він погодився. Однак, по дорозі в лікарню зрозумів, що працівники поліції чинять на нього тиск, крім того, він не перебував за кермом транспортного засобу, у зв'язку з чим вирішив відмовитись від проходження медичного огляду.

Його пояснення стосовно фактичних обставин справи підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, дослідивши доводи апеляційної скарги, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія з результатами огляду з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується дослідженими у справі доказами.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, 19 січня 2018 року, о 23 год. 55 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Ніссан», державний номер НОМЕР_1 по вул. Вацлава Гавела, 51/16, у м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил /а.с. 1/.

У відповідності до даних даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, 20 січня 2018 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_2, у зв'язку із виявленими ознаками алкогольного сп'яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, нечіткою вимовою та поведінкою, яка не відповідає обстановці, останнього направлено до Київської міської клінічної лікарні &q?ає;Соціотерапія&q?та; для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, від проходження якого водій відмовився. На вказаному направленні міститься надпис лікаря-нарколога, у відповідності до якого, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2 20 січня 2018 року о 00 год. 35 хв. відмовився /а.с. 2/.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду 21 травня 2018 року досліджено відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції (файли № , , , ), на якому зафіксовано спілкування парцівників поліції із ОСОБА_2, у ході якого ОСОБА_2 запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу &q?ши;Драгер&q?пр;, на що останній погодився. Після декількох спроб пройти огляд за допомогою приладу &quос;Драгер&q?од;, ОСОБА_2 повідомив, що йому не вдається здійснити продування вказаного приладу, у зв'язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі охорони здоров'я. На відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_2 заперечує проти проїзду в автомобілі працівників патрульної поліції до Київської міської клінічної лікарні &q?ї ;Соціотерапія&qu ; у зв'язку із небажанням залишати свій транспортний засіб на місці його зупинки /а.с. 12/.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суддя місцевого суду обгрунтовано відхилив пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які зазначали, що ОСОБА_2 в ніч з 19 на 20 січня 2018 року не керував транспортним засобом у момент, коди до нього підійшли працівники поліції, а перебував разом з ним неподалік від припаркованого автомобіля, та повернувся до нього за мобільним телефоном.

Як вірно зазначив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 не зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення про перебування разом з ним на місці зупинки транспортного засобу вказаних свідків, та пояснення останніх спростовуються іншими наявними у справі доказами.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не вказано норму, частину статті та абзац адміністративного правопорушення, за яким його складено, спростовуються даними дослідженого протоколу, у відповідній графі якого вказані дані стосовно кваліфікації дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, та містить у собі всі необхідні відомості, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав дані, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративні правопорушення.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, спростовуються наявними у справі та дослідженими суддею місцевого суду доказами, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним доводів.

Крім того, факт відмови ОСОБА_2 від проходження у медичному закладі охорони здоров'я огляду на стан сп'яніння апелянтом не оспорюється. Доводи ОСОБА_2 про те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з тих підстав, що не перебував за кермом транспортного засобу та не вважав себе водієм у розумінні Правил, не спростовують висновку судді місцевого суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Не є підставою для скасування постановою судді місцевого суду посилання апелянта на те, що постанова ВР№263092 від 19 січня 2018 року про накладення на нього стягнення за проїзд на червоний сигнал світлофора не може бути визнана належним та допустимим доказом у справі, оскільки оскаржена ним до суду у порядку адміністративного судочинства.

Як убачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду не посилався на постанову ВР№263092 від 19 січня 2018 року про накладення стягнення ОСОБА_2 як на доказ його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому оцінка вказаного доказу з точки зору його належності та допустимості не є предметом розгляду даної справи та не впливає на висновок судді місцевого суду.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 р - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва Мельник В.В.