Дата документу 04.06.2018
Справа № 334/2837/18
Провадження № 3/334/918/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козлова Н.Ю., за участю представника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3розглянувши адміністративний матеріал за фактом порушення митних правил громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює на посаді директора ООНПП «Дніпробуткомплект», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

за статтею 471 Митного кодексуУкраїни

встановив:

17.03.2018 року о 14 год 20 хв року у «Міжнародному аеропорту Запоріжжя» рейсом «Турецьких авіаліній» № 1470, громадянка України ОСОБА_2 самостійно обрала для проходження митного контролю «зелений коридор», де митний контроль здійснюється у спрощеному порядку. Під час проведення митного контролю встановлено, що у громадянки в наявності 10 000 (десять тисяч ) євро та 15000 (пятнадцять тисяч) гривен готівкою. Наявна валюта у гривні перевищує встановлену норму вивезення готівки затвердженою Постановою НБУ від 27.05.2008 № 148 - еквівалентну 10 000 євро .

Таким чином, громадянкою України ОСОБА_2 було вчинено дії спрямовані на порушення порядку проходження митного контролю в зонах(коридорах) спрощеного митного контролю, а саме переміщення через «зелений коридор» товарів в обсягах що обмежені, без ознак приховання.

Зазначена національна валюта у кількості 15 000 (пятнадцять тисяч) грн. затримана по протоколу про ПМП від 17.03.2018 № 0078/11200/18. Іноземна валюта у кількості 10 000 євро повернуто громадці ОСОБА_2

У судовому засіданні представник Запорізької митниці ДФС ОСОБА_1 підтримала факти, викладені у протоколі про порушення митних правил №0078/11200/18 та просила суд ухвали рішення в межах ст..471 МК України.

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд не застосовувати до громадянки України ОСОБА_2 конфіскацію грошових коштів, мотивуючи тим, що згідно зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Представник також зауважив, що діючим законодавством України вивезення готівкової валюти з України, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування.

Зазначені грошові кошти ОСОБА_2 заробила повністю законним шляхом, для підтвердження даної можливості надаємо суду довідки щодо заробітньої плати та копію податкової декларації фізичної особи-підприємця.

ОСОБА_2, не судима, жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

Шкода, яку ОСОБА_2 потенційно могла завдати державі, була незначною: вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби вона вивезла гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території іншої держави.

З огляду на вищенаведене, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, застосування конфіскації, предметів порушення митних правил, в даному випадку буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_2, «індивідуальний надмірний тягар».

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні митного правопорушення при зазначених у постанові обставинах доведена змістом протоколу про адміністративне правопорушення, описом вилучених грошових коштів, поясненнями правопорушника та іншими матеріалами справи і ніким з учасників процесу не заперечується.

За таких обставин, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ст.471 МК України, як порушення порядку проходження спрощеного митного контролю («зелений коридор»), переміщення товару (валюта) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Так, ч. 4 ст. 197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватись Національним банком України.

На виконання цього положення закону, Інструкцією НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», яка затверджена постановою НБУ від 27.05.2008 року № 148 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НБУ від 25.07.2012 року №312, визначено максимальну суму, яка може переміщуватись фізичними особами через митний кордон України без декларування становить 10 000 ОСОБА_3, а ОСОБА_2 переміщувала, з порушенням митних правил, суму, яка перевищує 10000 ОСОБА_3.

Мотивуючи своє рішення, суд вважає за необхідне визначити приписи статті 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», які передбачають, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші правила, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору, тобто міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

Разом з тим, зазначена норма Конституції України відноситься до загальних засад і напряму не регулює правовідносини у справі стосовно ОСОБА_2

До того ж, ці правовідносини безпосередньо врегульовані ст.471 Митного кодексу України.

Крім того, відповідно до змісту частин 1 та 2 ст. 465 Митного кодексу України, конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 3 ст. 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання особою законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час судового розгляду справи встановлено, що в зоні митного контролю «Міжнародний аеропорт «Запоріжжя» розміщена інформаційна табличка щодо порядку переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, викладена на українській та англійській мовах.

Тому, суд вважає безпідставним посилання представника ОСОБА_2 на ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 20.03.1952 року.

Так, зазначеною нормою Протоколу передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, зазначені положення Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

З таких підстав, наведені вище норми Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод не суперечать законодавству України у даних правовідносинах, оскільки конфіскація товарів (валюти) встановлена законом України, до того ж, за санкцією ст. 471 МК України є безальтернативною.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, особу порушника та ступінь його вини, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, суд вважає необхідним визнати винним ОСОБА_2 за ст. 471 МК України та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян та з конфіскацією.

На підставі викладеного, керуючись ст. 471 Митного Кодексу України, ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює на посаді директора ООНПП «Дніпробуткомплект», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень на користь держави з конфіскацією вилученого товару, а саме: 15 000 (пятнадцяти тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює на посаді директора ООНПП «Дніпробуткомплект», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у сумі 352,40 гривень.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Козлова Н. Ю.