Справа № 473/1334/18 05.06.2018 05.06.2018 05.06.2018
Номер провадження: 33/784/277/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 473/1334/18 Головуючий у місцевому судді Миронова О.В.
Номер провадження: 33/784/277/18 Головуючий у апеляційному суді ОСОБА_1І
Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Апеляційний суд Миколаївської області у складі судді Темнікової В.І., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_2 на постанову Вознесенського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2018 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох

неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_3,

працюючого молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки

Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72»,

проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

Вознесенський район, Миколаївська область,

якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 отримав у спадщину нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку загальною площею 3,4889 га, кадастровий номер :01:000:0322, земельну ділянку загальною площею 0,650 га, кадастровий номер :03:000:0193, що розташовані в межах Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

22.02.2017 року при укладені ОСОБА_3 договорів оренди земельних ділянок №339 та №340, в яких міститься інформація про їх нормативно-грошову оцінку, ОСОБА_3 стало відомо про вартість набутого спадкового майна, яка відповідно до Інформаційних довідок №100227117 від 12.10.2017 року та №100227260 від 12.10.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно склала на земельну ділянку площею 3,4889 га - 84611,38 грн., а на земельну ділянку площею 0,65 га - 21957,65 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України» на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2017 року 1600 грн. Відповідно 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складало 80 000 грн. Таким чином у ОСОБА_3 після укладення договорів оренди виник обов'язок, передбачений ч.2 ст.52 Закону України Про запобігання корупції, а саме у десятиденний строк з моменту придбання майна письмово повідомити про суттєві зміни у майновому стані Національне агентство з питань запобігання корупції, тобто в період часу з 00 год. 00 хв. 23.02.2017 року по 23 год. 59 хв. 04.03.2017 року, шляхом заповнення відповідно інформації в особистому кабінеті користувача на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua. Але, ОСОБА_3 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані не подане.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи згідно підпункту «ж» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону, в установлений законом термін, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупцією про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Проте, судом було встановлено, що право власності на земельні ділянки у ОСОБА_3 виникло 10 лютого 2017р., а не 22 лютого 2017р. В момент отримання свідоцтва про право власності на спадщину та державну реєстрацію прав на нерухоме майно нормативна грошова оцінка земельних ділянок була ОСОБА_3 невідома.

Тому суд дійшов висновку, що в нього був відсутній умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а отже, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Тому суд, керуючись п.1 ст. 247 КУпАП, закрив провадження по справі.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, та за результатами дослідження всіх доказів у справі, зібраних у відповідності до вимог КУпАП прийняти рішення про накладення на ОСОБА_3 стягнення за ч.2 ст.172-6 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2040 грн., посилаючись на незаконність постанови суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного.

Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст. 7, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема з 26 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст.294 КУпАП (з урахуванням внесених до неї змін від 14.10.2014 року), постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Згідно ст.7, ст.287 КУпАП прокурор має право на оскарження постанов по справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, а саме коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже, у вищезазначеній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів в даному випадку з урахуванням санкції ст. 272-6 КУпАП не входить.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, повязаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт. Однак, за правопорушення, повязані з корупцією, він не застосовується.

В ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, йде мова про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

З урахуванням наведеного, слід дійти до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Вознесенського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2018 року відносно ОСОБА_3, а тому у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, повернувши її прокурору.

Керуючись ч.5 ст.7, ст.287, ч.2 ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_2 на постанову Вознесенського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2018 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_1