Справа № 428/172/18
Провадження № 33/782/135/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» серпня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участю:

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Камськ, Красноярського краю РФ, є співзасновником ТОВ «Медичний центр Каліта», не працює, пенсіонер, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2018 року гр-на ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 320,00 грн.

Згідно постанови суду 27 грудня 2017 року, о 03-15 год., ОСОБА_2 в м.Сєвєродонецьк по вул.Гагаріна керував транспортним засобом легковим автомобілем марки «Renault», моделі Megane, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2, у стані алкогольного сп'яніння.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій порушується питання про скасування судового рішення та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на порушення його процесуальних прав під час судового розгляду та посилається на те, що його жодного разу не було повідомлено судом про розгляд справи. Окрім того вказує, що судом не було викликано та не допитано свідків правопорушення, які у якості пасажирів були присутні з ним на момент зупинки транспортного засобу та які можуть довести його невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення. Вважає, що судом не перевірено, чи перебував він у стані алкогольного сп'яніння, та чи відповідають дії працівників поліції вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», які без попередньої пропозиції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці із застосуванням технічних засобів, одразу вимусили його пройти медичний огляд у медичній установі.

Крім того, апелянт зазначає, що судом, у порушення вимог ст.252 КУпАП, належним чином не були перевірені всі обставини справи та не дана належна оцінка усім наявним у справі доказам. Тому вважає, що судом не доведено його провини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі повинно бути закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Додатково пояснив, що свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнає, оскільки у той день він не пив, а за кермом автомобіля сидів просто поруч із власницею транспортного засобу та розмовляв. Автомобіль не рухався, але поліцейські безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Після чого його відвезли до лікарні, де за допомогою технічного засобу «Драгер» йому провели медичне обстеження. При цьому ніяких зразків крові у нього для аналізу не брали.

Стверджує, що про судовий розгляд справи його ніхто не повідомляв. Наявні в матеріалах справи клопотання від його імені на адресу суду про відкладення розгляду справи та відповідні довідки він до суду не подавав. Пояснив, що після складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, його знайомий, колишній працівник поліції, пообіцяв владнати справу, тому можливо і усі документи до суду надсилав саме він. Під час апеляційного розгляду просив апеляційний суд повернути йому водійське посвідчення та погодився із сумою сплаченого ним штрафу у 10200 грн.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Рижков А.О. у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що його захисник знав про дату та час розгляду справи в апеляційному суді, але виїхав у відрядження. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників судового провадження не надходило. Сам ОСОБА_2 не заперечував проти апеляційного розгляду за відсутності захисника.

Враховуючи зазначені обставини суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.6 ст.294 КУпАП, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 адвоката Рижкова А.О.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та наявності підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, для закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, а саме: на протокол про адміністративне правопорушення серії БР №245273 від 27.12.2017 року; висновок КУ «Багатопрофільна лікарня міста Сєвєродонецька» № 1116 від 27.12.2017 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння; DVD-диск з записами нагрудних камер патрульних поліцейських під час зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та проходження медичного огляду у лікарні останнім, а також на рапорт патрульного поліцейського ОСОБА_4 від 27.12.2017 року.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №245273 від 27.12.2017 року, складеного відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), він 27 грудня 2017 року, о 03.15 год., в м.Сєвєродонецьк по вул.Гагаріна керував транспортним засобом легковим автомобілем марки «Renault», моделі Megane, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2, у стані алкогольного сп'яніння.

При цьому, як зазначено у протоколі самим водієм ОСОБА_2, він заперечував проти того, що знаходився у стані алкогольного сп'яніння.

Стан алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_2 об'єктивно підтверджується висновком КУ «Багатопрофільна лікарня міста Сєвєродонецька» № 1116 від 27.12.2017 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння (а.с.2)

Як зазначено в рапорті інспектора патрульної поліції ОСОБА_4 від 27.12.2017 року (а.с.3), 27.12.2017 року о 01.36 год. під час несення служби спільно з поліцейським ОСОБА_5 ними був зупинений транспортний засіб під керуванням особи, яка знаходилась з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та який рухався по вул.Маяковського м.Сєвєродонецька у напрямку буд.№23. Після чого ними був викликаний інший екіпаж «151», яким вони передали водія з транспортним засобом для подальшого розбирання.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у чотирьох файлах на DVD диску, долученого до матеріалів справи (а.с.7).

З відео файлів № від 27.12.2017р. з часом зйомки 01:58:02 - 02:09:45 та № від 27.12.2017р. з часом зйомки 01:57:19 - 02:14:32, вбачається, що за кермом автомобіля знаходиться чоловік із зовнішніми ознаками алкогольного сп'яніння. Біля водія на пасажирському сидінні знаходиться жінка. На вимогу працівника патрульної поліції водій надав технічний талон на автомобіль НОМЕР_1, водійське посвідчення та паспорт на ім'я ОСОБА_2, 1956 року народження. Працівник поліції запропонував водієві ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці із застосуванням пристрою «Драгер» або у медичному закладі. Водій відмовився від проходження медогляду на місці та висловив бажання поїхати до медичного закладу. Під час розмови працівників поліції з водієм жінка, яка знаходилась поруч з водієм на пасажирському сидінні, висунула вимогу до працівників поліції вимкнути відеокамеру та запропонувала вирішити усі питання мирно, при цьому пояснила, що вони встигли проїхати на машині лише кілька метрів.

На відео файлах № від 27.12.2017р. з часом зйомки 02:40:35 - 02:45:27 та № від 27.12.2017р. з часом зйомки 02:50:00 - 02:54:55, зафіксована процедура проходження медичного огляду водія ОСОБА_2 у медичній установі.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено в роз'яснюючих положеннях, які містяться в абзацах третьому та четвертому пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14 « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння при обставинах встановлених постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2018 року, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України, тобто ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що дії працівників поліції щодо дотримання процедури проведення медичного огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння в повній мірі відповідають пунктами 2, 6, 7 розділу 1, пункту 9 розділу 2 та розділу 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за №1413/27858, оскільки це підтверджується відомостями, які містяться у відео файлах з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не перевірено, чи перебував він у стані алкогольного сп'яніння, та чи відповідають дії працівників поліції вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», які нібито без попередньої пропозиції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці із застосуванням технічних засобів, одразу вимусили його пройти медичний огляд у медичній установі, є безпідставними та спростовуються сукупністю вищенаведених доказів.

Окрім того, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було викликано та не допитано свідків правопорушення, які у якості пасажирів були присутні з ним на момент зупинки транспортного засобу та які можуть довести його невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, будучи ознайомленим зі своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення, та будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи у суді першої інстанції (а.с.11, 16, 24, 27), жодного разу у судове засідання не з'явився та клопотань про виклик до суду свідків не заявляв. Отже суд, дотримуючись принципу неупередженості та об'єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже доводи апелянта про порушення судом процесуальних норм щодо не повідомлення його про час та місце судового розгляду є безпідставними та суперечать матеріалам справи. При цьому висловлені ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду доводи з приводу того, що врегулюванням його справи займався його знайомий, якого він на законних підставах не уповноважував на представництво своїх інтересів у суді, але поклався на порядність того у вирішенні цього питання, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки за матеріалами справи ОСОБА_2 було повідомлено про його права, передбачені ст.268 КУпАП, а тому він на власний розсуд скористався ними щодо вибору способу захисту своїх законних прав та інтересів.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, дослідив матеріали справи та обґрунтовано зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_2, які задоволенню не підлягають, а постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2018 року вважає законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО