АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/9681/18 Суддя 1-ї інстанції: Шаренко С.Л.
Провадження № 33/790/782/17
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 20.05.2018 року серії БД № 158032 було встановлено, що водій ОСОБА_2 23.10.2018 року о 04.00 керував автомобілем «Skoda Superb» реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Дача 55, б. 11, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нерівна хода, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» або в закладі охорони здоров'я (КЗОЗ ХОНД) водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього Руху України, тобто скоїв правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати цю постанову, і закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 25.07.2018 року із даних офіційного сайту Київського районного суду м. Харкова, а копії оскаржуваної постанови не отримував.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що в судове засідання його не було викликано, чим було порушено його право та позбавлено можливості надати пояснення щодо обставин, за яких відносно нього булу незаконно складено протокол.

Вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми ч.1 ст. 251, ч.3 ст. 256, ст. 266, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що не спростовує той факт, що він не проходив жоден з видів огляду на стан сп'яніння, натомість відносно нього було складено протокол про відмову від проходження огляду.

Вказує, що відносно нього не складався протокол за керування транспортним засобом у стані сп'яніння, а зазначений у протоколі час його складання та час вчиненні правопорушення не збігаються, та свідчить на його користь, а саме час вчинення правопорушення є раніше ніж час, коли про це дізнались свідки, яких в судове засідання викликано не було, а обставини події були встановлені лише з протоколу.

Посилається на те, що матеріали справи не містять направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, що на його думку свідчить про порушення процедури проведення огляду та спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

20.08.2018 року ОСОБА_2 до загальної канцелярії апеляційного суду подав клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього на розгляд трудовому колективу, додавши клопотання за підписом директора ТОВ «Легіонмет». У клопотанні вказав, що не спростовує обставин щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та вказує, що сісти за кермо у такому стані його змусили сімейні обставини, а саме погане самопочуття мами, яка просила його до неї приїхати, а таксі на виклик не прибуло.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, та клопотання, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги і поданого клопотання виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 апеляційний суд виходить з того, що згідно змісту оглянутого в судовому засіданні наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських було встановлено, що ОСОБА_2 працівниками поліції було зупинено при керуванні транспортним засобом, та під час спілкування були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та нечітку мову. На прохання працівника поліції надати документи для перевірки, останній зачиняв вікно автомобіля та не хотів виходити з транспортного засобу, пояснював, що запах алкоголю вони плутають з запахом засобу для омивання лобового скла. Під час пропозиції працівників поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння, ОСОБА_2 відмовився.

Надаючи пояснення апеляційному суду, ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, просив призначити штраф та не позбавляти права керування транспортним засобом.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передання матеріалів справи відносно нього на розгляд трудовому колективу, апеляційний суд виходить з того, що первинні матеріали справи не містять повідомлених апеляційному суду ОСОБА_2 відомостей, що він був вимушений їхати до хворої мами, і останній про це нічого працівникам поліції не казав. Крім того, у протоколі про адміністративне серії БД №158032 від 20.06.2018 року зазначено, що ОСОБА_2 ніде не працює, а автомобіль, яким він керував належить ПРАТ «Фея», і ці відомості не підтверджують, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ЛЕГІОНМЕТ».

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_2 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується його особистими поясненнями, змістом протоколу про адміністративне серії БД №158032 від 20.06.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначеним вище відеозаписом. Цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, також порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», у тому числі, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином вмотивованим.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити - без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик