КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1138/2018 Постанова винесена суддею Просаловою О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника Дорова А.О., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Зоркіно Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року об'єднані в одне провадження матеріали справ про адміністративні правопорушення № 753/15800/18, № 753/15802/18, 753/15804/18, № 753/15803/18. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, і за правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 29 липня 2018 року о 00 год. 30 хв. в м. Києві, по вулиці Драгоманова, 5 (в дворі будинку) водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Део», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), ОСОБА_3 не вжив заходів, що передбачені п. 2.10(а) ПДР України та залишив місце ДТП, отже вчинив правопорушення, передбачене ст. 122 - 4 КУпАП.

Крім того, 29 липня 2018 року о 01 год. 20 хв. в м. Києві, по вул. Драгоманова, 14, водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3, який у некерованому стані здійснив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Крім того, 29 липня 2018 року о 02 год. 00 хв. в місті Києві, по вул. Драгоманова, 14, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, з результатами тесту, який становив 2,36 %, водій був не згоден і від проходження огляду у лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги пунктів 2. 9(а), 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_3 просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати його винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом доводів та апеляційного прохання ОСОБА_3, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи та правильності висновків про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, вважаючи незаконним виключно його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, просить закрити справу щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що висновки суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Стверджує, що в стані алкогольного сп'яніння він не перебував, про що свідчать відеозапис та довідка медичного закладу ТОВ «Клініка Інтер», відповідно до якої слідів алкоголю та психотропних речовин в його організмі не виявлено.

Звертає увагу на те, що прилад «Драгер 6820» використовувався працівниками поліції з порушенням періоду калібрування, на даний прилад відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про його повірку, немає його і в переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах МВС, отже результати огляду, проведеного із застосуванням цього технічного засобу, з якими він до того ж не погодився, є недійсними.

Крім того, при накладенні стягнення за вчинені ним адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, ОСОБА_3 просить врахувати, що раніше він до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, за місце роботи характеризується позитивно, в скоєному щиро розкаюється, має на утриманні двох дітей, працює на посаді асистента оператора і характер його роботи та службових обов'язків пов'язані з керуванням транспортним засобом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також порушив питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Дарницького районного суду від 10 жовтня 2018 року, поважність причин пропуску якого обґрунтував тим, що розгляд справи було проведено у його відсутність, а про існування оскаржуваної постанови він довідався лише 18 жовтня 2018 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду Бабенком О.В. пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, водночас апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З огляду на прохання апелянта та його доводи в суді апеляційної інстанції, висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, як такий, що ґрунтується на матеріалах справи, зокрема, підтверджується даними які містяться в: трьох протоколах про адміністративне правопорушення від 29 липня 2018 року (а.с. 6, 20, 22); рапорті інспектора патрульної поліції Литовки Є.В. (а.с. 11); схемах місця ДТП від 29 липня 2018 року (а.с. 12, 23); поясненнях ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 15, 16, 25, 26); рапорті інспектора патрульної поліції Дерія Д.В. (а.с. 17), не є предметом апеляційного перегляду.

До того ж при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував свою винуватість у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.

Що стосується висновків судді місцевого суду про доведеність винуватості

ОСОБА_3 у порушенні пунктів 2.9(а) ПДР України, а саме керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та у порушенні п. 2.5 ПДР України, а саме у відмові на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у лікаря нарколога з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то необхідно зазначити наступне.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП та підзаконних актів особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_3 у порушенні одночасно пунктів 2.9(а) та 2.9 ПДР України, тобто вчиненні при взаємовиключних обставинах адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя місцевого суду формально в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис з нагрудної камери поліцейських та рапорти працівників поліції, які між тим належним чином не перевірив. Так, суддя не звернув уваги, що матеріалами справи не підтверджено факт залучення свідків під час фіксування відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я та складанні протоколу, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 133916 (а.с.1) вказані прізвища свідків, які були залучені працівниками поліції під час проведення огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер», що в свою чергу підтверджується актом огляду (а.с. 3) та поясненнями свідків (а.с. 24), водночас результати огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, є недійсними, бо ОСОБА_3 з ними не погодився, що і стало підставою для направлення його до закладу охорони здоров'я.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції слідує, що ОСОБА_3, перебуваючи у закладі охорони здоров'я, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, про що повідомив лікарю-наркологу та поліцейському, проте під час такої відмови та складанні поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення свідки присутні не були, з матеріалів справи слідує, що вони залучалися під час проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу і в справі відсутні будь-які дані про те, що вказані свідки прослідували з поліцейськими та ОСОБА_3 до закладу охорони здоров'я, де і фіксувалася відмова водія від огляду на стан сп'яніння.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає переконливими доводи ОСОБА_3 та захисника про недотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та підзаконних актів, які стосуються огляду водія на стан сп'яніння, а тому всі докази у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід визнати недопустимими, оскільки, як встановлено судом, з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу &q?, ;Драгер&q?та; ОСОБА_3 не погодився і тому вони є недійсними, а під час відмови водія ОСОБА_3 від проведення огляду в закладі охорони здоров'я та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення про відмову від огляду на стан сп'яніння свідки присутніми не були, отже і немає підстав вважати, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого порядку.

Таким чином, відомості щодо фактичних обставин указаного правопорушення, викладені в протоколі, не ґрунтуються на доказах, а тому в цій частині постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу цього правопорушення.

Враховуючи, що суддя місцевого суду під час накладення стягнення на ОСОБА_3 керувався вимогами ч. 2 ст. 36, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а санкція ст. 124 КУпАП передбачає альтернативні види стягнення, постанова судді місцевого суду підлягає зміні в частині накладення стягнення, при цьому слід вирішити питання про вид та розмір стягнення, яке заслуговує ОСОБА_3 за вчинені ним правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП.

З огляду на характер вчинених ОСОБА_3 адміністративних правопорушень та фактичні обставини їх скоєння, які свідчать про те, що ОСОБА_3 29 липня 2018 року після вчинення першої ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб, залишив місце події та в подальшому через нетривалий проміжок часу, порушивши ПДР України у нескладній дорожній обстановці, знову вчинив ДТП, внаслідок якої механічні пошкодження отримали вже три транспортні засоби, враховуючи дані про його особу та відношення до вчинених дій, приходжу до висновку, що ОСОБА_3 за ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, зважаючи на положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, заслуговує стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, бо саме таке стягнення є достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. 23 КУпАП, зокрема вихованню ОСОБА_3 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Прохання апелянта про зміну стягнення на штраф не підлягає задоволенню, оскільки навіть з урахуванням усіх даних щодо його особи, таке стягнення, з огляду на характер вчинених ним дій та їх наслідки, не відповідатиме положенням ст. 23 КУпАП. Крім того, при вирішенні питання стосовно адміністративного стягнення суд повинен керуватися і вимогами ч. 2 ст. 33 КУпАП, відповідно до яких при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків, зокрема, накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга з доповненнями ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження постанови судді Дарницького районного суду від 10 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду від 10 жовтня 2018 року в частині визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Закрити провадження в справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу цього правопорушення.

Змінити стягнення, накладене на ОСОБА_3, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та, враховуючи правила ч. 2 ст. 36 КУпАП, за вчиненні ОСОБА_3 правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, 124 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко