Дата документу 31.05.2018
Справа № 334/405/18
Провадження № 3/334/636/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Гнатюк О.М. при секретарі судового засідання Алєйніковвій О.В. за участі прокурора Кузів І.В., особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, розглянувши матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, судді у відставці, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

за ч.2 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний протокол №9 від 13 березня 2018 року відносно ОСОБА_1, складений старшим уповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_2

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення суддя Запорізького окружного адміністративного суду Нестеренко Л.О. відповідно до пп. «Ґ» ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення повязаного з корупцією.

25 квітня 1990 року при обранні суддею Оріхівського районного суду Запорізької області Нестеренко Л.О. склала присягу судді.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 11 грудня 2008 року №650-УІ згідно з п.27 ч.1 ст. 85, ч.1 ст. 128 Конституції України, ч.3 ст. 62 Закону України «Про судоустрій України», ст. 15 Закону України «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховної Радою України» ОСОБА_1 обрано на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду безстроково.

На підставі наказу Запорізького окружного адміністративного суду від 9 січня 2009 року №4-к ОСОБА_1 була зарахована до штату Запорізького окружного адміністративного суду на посаду судді.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2016 року №2764/0/15-17 на підставі заяви ОСОБА_1 від 31.08.2017 року остання була звільнена з посади судді Запорізького окружного адміністративного суду у звязку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2017 року №171-к «Про відрахування судді Нестеренко Л.О. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» суддю Нестеренко Л.О. 26 вересня 2017 року відраховано зі штату Запорізького окружного адміністративного суду в звязку із звільненням у відставку.

На підставі пунктів 1.2 та 2.1 наказу від 25.09.2017 року №171-к «Про відрахування судді Нестеренко Л.О. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» ОСОБА_1 було виплачено вихідну допомогу судді у звязку із відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою та здійснено остаточний розрахунок всіх сум, що їй належать.

В день звільнення 26.09.2017 року Запорізьким окружним адміністративним судом було проведено нарахування та виплату коштів у сумі 80134,53 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування 28.10.2016 ОСОБА_1 вперше подала декларацію за 2015 рік. У подальшому 30.03.2017 ОСОБА_1 подала щорічну декларацію і 28.09.2017 подала декларацію перед звільненням. Станом на 20.02.2018 ОСОБА_1, всупереч вимогам ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не подавала до Національного агентства повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

На підставі викладеного, посадова особа Національної поліції - старший уповноважений сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майор поліції ОСОБА_2 дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає в тому, що остання в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» письмово не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання доходу у вигляді вихідної допомоги судді у звязку з відставкою на суму 80134,53 грн., що перевищує 50 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановлених на 1 січня 2017 року.

Прокурор у судовому засіданні підтримала адміністративний матеріал. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відповідно до вимог законодавства. В діях ОСОБА_1 є ознаки складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила щодо обґрунтованості складеного протоколу. Пояснила про те, вона вважає себе не винною, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення. При звільненні нею була подана декларація із зазначенням сум, які були їй повідомлені бухгалтерією. На день розрахунку та звільнення вважає, що не була субєктом правопорушення, оскільки суддя у відставці не належить до переліку субєктів, визначених ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції». Просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог КпАП України одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП України; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП України, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2016 року №2764/0/15-17 було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Запорізького окружного адміністративного суду у відставку.

Наказом голови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2017 року №171-к «Про відрахування судді Нестеренко Л.О. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» суддю Нестеренко Л.О. відраховано зі штату Запорізького окружного адміністративного суду в звязку із звільненням у відставку.

На підставі пунктів 1.2 та 2.1 наказу від 25.09.2017 року №171-к «Про відрахування судді Нестеренко Л.О. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» ОСОБА_1 було виплачено вихідну допомогу судді у звязку із відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою та здійснено остаточний розрахунок всіх сум, що їй належать.

В день звільнення 26.09.2017 року Запорізьким окружним адміністративним судом було проведено нарахування та виплату коштів ОСОБА_1 у сумі 80134,53 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VІІI, установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, тобто 50 прожиткових мінімумів складає - 80000 грн.

Згідно з відомостями, які вказані у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», 28.10.2016 ОСОБА_1 вперше подала декларацію за 2015 рік. У подальшому 30.03.2017 ОСОБА_1 подала щорічну декларацію і 28.09.2017 подала декларацію перед звільненням.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Складом інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП є неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані. Приміткою до вказаної статті визначено, що субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При визначені субєктів, які в порядку, визначеному ч.2 ст.45 названого закону, мають подавати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, названою нормою обмежується перелік осіб, визначених пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, такими, що припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналогічним чином субєкт декларування визначається у ч.2 ст.52 Закону із посиланням на перелік осіб, визначених пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. ст.10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомити про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, і обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Отже особа, повинна мати певний умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, у звязку з чим, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

В інформаційному листі судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначено, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з матеріалами справи, зокрема роздруківки Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 декларацію перед звільненням подала 28.09.2017 року, у якій вказала всі нараховані їй кошти.

Після звільнення особи, яка визначена ст.3 названого Закону, вона не може вважатись субєктом декларування відповідно до цього закону.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, спрямованого на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а відповідно субєктивної сторони правопорушення, що є обов'язковим елементом складу останнього.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і в судовому засіданні не встановлені.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. «Ґ» ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обовязків у суді).

Відповідно до матеріалів справи, зокрема роздруківки Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 декларацію перед звільненням подала 28.09.2017 року, у якій вказала всі нараховані їй кошти.

Після звільнення особи, яка визначена ст.3 Закону «Про запобігання корупції», вона не може вважатись субєктом декларування відповідно до цього закону.

Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти пяти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VІІІ підстав».

Виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119-125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст.126 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Наведене стосується й інших правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч. 2 цієї статті), наприклад, внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у звязку з відставкою до досягнення ним шістдесяти пяти років, адже субєкт їх вчинення однаковий.

Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Лучанінова проти України» (Заява № 16347/02), при тому, що на заявницю накладено адміністративне стягнення, Європейський суд зазначив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 звільнена з посади судді Запорізького окружного адміністративного суду у звязку з поданням заяви про відставку, тобто з підстав, передбачених п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України, що вбачається з рішення Вищої ради правосуддя, вона не є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 7, 30, 247, 251, 266, 276-280, 282, 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя О.М. Гнатюк