Справа № 219/4544/18
Провадження № 3/219/2177/2018

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від начальника відділення Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_1 військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Краматорськ Донецької області, з вищою освітою, не одруженого, не утриманні неповнолітніх дітей не маючого, капітана, інженера групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 175-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНК № 0604 від 04 травня 2018 року (зміненого) вбачається, що в період часу з 30 січня 2018 року по 27 березня 2018 року виконуючий обов`язки командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , капітан ОСОБА_1 недбало поставився до службових обов`язків, визначених ст.ст.11, 16, 111, 112 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV (зі змінами), а саме: не забезпечив належний порядок зберігання стрілецької зброї та стан військової дисципліни, що привело до грубих порушень наказу Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359 (у редакції наказу Міністерства оборони від 20 жовтня 2015 року № 569) «Про внесення змін до Інструкції про організацію обліку зберігання і видачі зброї та боєприпасів у Збройних Силах України. Так, капітан ОСОБА_1 не забезпечив належного зберігання зброї в кімнаті зберігання зброї підрозділу без відповідного обліку, чим створив умови для ймовірної втрати особистої зброї. Також, військовослужбовці ввіреної капітану ОСОБА_1 групи інженерного захисту, отримували та здавали особисту зброю без відповідних записів у обліковій документації. Військовослужбовці групи інженерного захисту, які мають у користуванні особисту зброю 9-мм пістолети ПМ, зазначили, що особисту зброю 9-мм пістолети ПМ після отримання постійно тримали при собі навіть у позаслужбовий час і зберігали її у необладнаних для цього місцях за місцем мешкання поза розташуванням військової частини. Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, в діях капітана ОСОБА_1 вбачається ознаки недбалого ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 , йому роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що винним себе у скоєнні інкримінованого йому правопорушення не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Так, у період з 30 січня 2018 року по 27 березня 2018 року він не виконував обов`язки командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 , як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. З початку проходження військової служби за контрактом та по теперішній час він займає посаду, визначену умовами контракту, а саме: інженера групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Втратив зброю командир групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який є безпосереднім командиром ОСОБА_1 . Заступника у ОСОБА_2 або іншої особи, яка виконує його обов`язки на час його відсутності немає. Особисто на ОСОБА_1 обов`язків командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 ніхто, зокрема, командир вказаної частини, як це передбачено чинним законодавством України, не покладав, і до відома вказаної інформації будь-яким чином ніхто не доводив. Також зазначив, що не є особою, яка відповідає за збереження зброї військовослужбовців групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 , оскільки такими особами є командир групи інженерного захисту, командири рот, які входять до групи інженерного захисту, та їх заступники з озброєння.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка заступник військового коменданта військової комендатури міста Бахмут ОСОБА_3 суду пояснив, що згідно пункту 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за відсутності командира інженер виконує його обов`язки. В усному порядку телефоном ОСОБА_1 було доведено про те, що він виконує обов`язки командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, суддя вважає за необхідне провадження по адміністративній справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно зі статтею 256 КУпАПу протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі за текстом - Статуту Внутрішньої служби ЗСУ), Збройні Сили України військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності
Внутрішня служба це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (п. 5 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби ЗСУ).
Згідно пункту 8 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби ЗСУ відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан
Відповідно до пункту 11 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
-свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
-бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
-беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_4 своєї частини;
-постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
-знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
-дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
-поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
-бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
-вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
-виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
-додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п. 16 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби ЗСУ).
Пунктом 60 Загальних положень Статуту Внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що у разі неможливості виконання службових обов`язків у зв`язку з відбуттям за межі гарнізону, через хворобу та з інших поважних причин командир (начальник) для виконання цих службових обов`язків призначає одного із заступників. Якщо штатний заступник відсутній і ніхто не був призначений командиром (начальником), командування бере на себе старший за посадою, а у разі відсутності старшого за посадою старший за військовим званням, про що доповідає старшому командирові (начальникові).
Вказане положення також узгоджується з пунктом 121 Розділу IV. «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», згідно якого тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.
В свою чергу, до протоколу про адміністративне правопорушення, окрім витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 жовтня 2017 року № 123, згідно яких ОСОБА_1 з 31 жовтня 2017 року призначено на посаду інженера групи інженерного забезпечення, не додано витягів з наказів командира зазначеної військової частини, згідно яких ОСОБА_1 призначено на посаду командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 , не додано.

З огляду на викладене, зіставивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи доказів, підтверджуючих виконання останнім обов`язків командира групи інженерного захисту військової частини НОМЕР_1 , як і доказів недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду, що полягають у не забезпеченні належного порядку зберігання стрілецької зброї та стану військової дисципліни.
При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 неможливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 172-15, п. 1ст. 247, п. 3 ч. 1ст. 284, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. С.Конопленко