Справа №592/6131/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бичков І. Г.
Номер провадження 33/788/324/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 484 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про порушення митних правил № 592/6131/18 за апеляційною скаргою захисника ЯРЕМЕНКА Г.М. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19 червня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.484 МК України,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

представника Сумської митниці ДФС - Бикова Д.О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4

захисника - адвоката Яременка Г.М.

власника майна - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - адвокат ЯРЕМЕНКО Г.М. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак порушення митних правил, оскільки в день судового засідання він подав клопотання про відкладення розгляду справи через смерть його захисника, допит свідків та залучення заінтересованої особи, але незважаючи на це, суддя розглянув справу без нього, не надавши можливості звернутися до іншого адвоката. При цьому вказані клопотання відсутні в матеріалах справи, внаслідок чого вони не розглядалися. Також зазначає, що протокол складений за ч.1 ст.484 МК, а до відповідальності ОСОБА_4 притягнутий за ст.484 МК. У постанові не зазначено, в чому полягає порушення митних правил, суддя обмежився лише перерахуванням доказів без належної оцінки у всій їх сукупності, не врахував висновків, які містяться в судових рішеннях, згідно яких ОСОБА_4 безпідставно притягувався до відповідальності за порушення прикордонного режиму. Крім того, вказує, що первинні показання надані ОСОБА_4 під тиском, і при складанні протоколу були порушені норми МК щодо участі понятих у проведенні процесуальних дій.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19.06.2018 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.484 МК, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді конфіскації товарів, а саме: сировини рослинного походження (трава, корінь) в кількості 775 кг, рідини червоного кольору в бочках пластикових (ємність 50 л, 4 шт) в кількості 180 кг та твердої речовини чорного кольору в білих пластикових коробках (3 шт) в кількості 30 кг. Стягнуто на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 21.12.2017 близько 19 год. 25 хв. прикордонним нарядом «С» від «МПЗ «Суми» Сумського прикордонного загону на відстані 1500 м від лінії Державного кордону України в районі с. Високе Краснопільського району Сумської області було затримано автомобіль «Газель 27527», р.н. НОМЕР_1 з вантажем: сировина рослинного походження (трава, корінь), бочки пластикові з невідомою рідиною червоного кольору та коробки пластикові з невідомою твердою чорною речовиною, що були переміщенні на митну територію України поза митним контролем, та які ОСОБА_4 перевозив на вказаному автомобілі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.484 МК.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисника Яременка Г.М., а також доводи власника майна ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, доводи представника Сумської митниці ДФС Бикова Д.О. про залишення постанови судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника Яременка Г.М. підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.1 МК, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у ст.7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів, а згідно вимог ст.487 МК, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ч.ч.1-2 і 4 ст.526 МК, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, протокол про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_4 за ч.1 ст.484 МК надійшов до суду першої інстанції 25.05.2018 і його розгляд був призначений суддею суду першої інстанції на 18.06.2018. 15.06.2018 від ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізніший термін через перебування обраного ним захисника на стаціонарному лікуванні, що підтверджувалося відповідною медичною довідкою. Наступне судове засідання було призначене суддею на 19.06.2018 о 16 год. 45 хв., до початку якого ОСОБА_4 подав до суду письмові клопотання про залучення заінтересованої особи до участі в справі, виклик свідків, а також відкладення розгляду справи через смерть його захисника, надання достатнього часу для укладення нової угоди з іншим адвокатом та необхідністю підготовки свого захисту, про що свідчать копії відповідних документів із штампом Ковпаківського районного суду м. Сум, які були долучені захисником до апеляційної скарги.

Однак, незважаючи на викладені вище обставини та норми процесуального права, суддя суду першої інстанції здійснив розгляд справи у відсутність ОСОБА_4 і притягнув останнього до відповідальності, визнавши його винним за ст.484 МК та піддавши стягненню у виді конфіскації товарів. При цьому, подані ОСОБА_4 клопотання від 19.06.2018 чомусь відсутні в матеріалах даної справи про порушення митних правил (окрім тих, які додані до апеляційної скарги), відповідно вони не були розглянуті у передбачений законом спосіб суддею, а в постанові зазначено лише про те, що «у судове засідання ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином».

Слід зазначити, що така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч.1 ст.24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст.129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об'єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід'ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п.33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п.38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п.п.26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п.72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п.33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п.26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п.28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п.1 ст.6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв'язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_4, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов'язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги захисника в частині порушення процесуальних прав ОСОБА_4 через розгляд справи у його відсутність є обґрунтованими і заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Крім того, висновки судді суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений у відношенні ОСОБА_4 за ч.1 ст.484 МК, а постановою судді він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.484 МК, тобто ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності за діяння, яке він не вчиняв і за яке не притягувався.

Вказана невідповідність висновків судді суду першої інстанції фактичним обставинам справи прямо суперечить принципу правової визначеності, який закріплений ЄСПЛ у своїх чисельних рішеннях (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53 по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19 по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998, п.54, ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

З огляду на викладене, постанову судді не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, а тому це судове рішення підлягає безумовному скасуванню, оскільки суддею були порушені норми процесуального права, які істотно вплинули на прийняте рішення і перешкодили судді ухвалити законну і справедливу постанову.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що постанову суддею суду першої інстанції було винесено з порушенням норм також і матеріального права, оскільки ОСОБА_4 не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.1 ст.484 МК, за обставин, викладених як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і у рішенні судді, то вони також є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а постанова судді - скасуванню і з цих підстав, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.486 МК, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, а згідно ч.2 цієї статті, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у ст.508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Розглянувши протокол про порушення митних правил № 0931/80500/17 від 26.12.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 перевозив товар - сировину рослинного походження (трава, корінь), бочки пластикові з невідомою рідиною червоного кольору та коробки пластикові з невідомою твердою чорною речовиною, що були переміщенні на митну територію України поза митним контролем.

ОСОБА_4, будучи неодноразово допитаним в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у порушенні митних правил категорично заперечив та пояснив, що жодних правил він не порушував, оскільки перевозив товар виключно на прохання ОСОБА_9 та забирав його безпосередньо у цієї особи. Працівники прикордонної служби почали виказувати йому, що він начебто перевозив незаконно переміщений через митний кордон України товар, а потім його затримали і склали протокол за порушення прикордонного режиму, при цьому свої письмові пояснення він надав під тиском.

Суддя суду першої інстанції не погодився з вказаними вище показаннями ОСОБА_4 і з правовою позицією його захисту та в обґрунтування висновків свого рішення поклав такі докази винуватості останнього, як: доповідна записка від 26.12.2017, протокол про порушення митних правил № -931/80500/17, висновок експерта № 130 від 16.04.2018, а також послався на ст.484 МК як на правову підставу притягнення ОСОБА_4 до відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, вказаних у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність за ч.1 ст.484 МК настає за зберігання, перевезення, придбання чи використання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, ввезених на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю. Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій, обов'язковою та необхідною умовою є встановлення того факту, що товари, транспортні засоби комерційного призначення були ввезені на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.

Відповідно до положень ч.1 ст.495 МК, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а згідно вимог ч.1 ст.488 цього Кодексу провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, слід враховувати, що протокол про правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Сумської митниці ДФС справи про порушення митних правил (ч.1 ст.484 МК), тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Як було встановлено в ході апеляційного розгляду, 21.12.2017 ОСОБА_4 перевозив майно, яке належало ОСОБА_6 і яке до цього часу зберігалося у ОСОБА_9, а не товар, що був ввезений на митну територію України поза митним контролем.

Зазначені обставини об'єктивно узгоджуються з показаннями допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_9, який підтвердив той факт, що на прохання ОСОБА_6 він тимчасово зберігав належне останній майно, яке 21.12.2017 забрав його працівник ОСОБА_4 та повинен був відвести у вказане ним місце.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також надали апеляційному суду показання, які повністю підтверджують зазначені вище обставини щодо місця, звідки ОСОБА_4 забрав товар, виявлений працівниками прикордонного загону під час затримання транспортного засобу під керуванням останнього.

Допитана апеляційним судом власник майна ОСОБА_6 пояснила, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, при цьому її діяльність пов'язана із вирощуванням, збиранням, заготівлею та реалізацією трав'яних рослин. В один із днів грудня місяця 2017 року зламався транспортний засіб, який здійснював чергову доставку проданого нею товару, а оскільки його потрібно було десь зберігати, то її знайомий ОСОБА_9 погодився забрати товар собі. Через деякий час ОСОБА_9 попросив ОСОБА_4 забрати в нього товар та відвести його до покупця.

Вказані обставини щодо діяльності власника майна ОСОБА_6 підтверджується копіями витягу з реєстру платників єдиного податку, випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, накладних, протоколів вимірювань продукції, а також фотографіями.

З огляду на викладене та оцінюючи вказані вище докази у відповідності до вимог ст.ст.486 і 495 МК, ст.252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про порушення митних правил складений без дотримання вимог закону, оскільки посадова особа Сумської митниці ДФС склала цей документ без наявності на те правової підстави, а саме встановлення факту перевезення товару, ввезеного на митну територію України поза митним контролю, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Не можуть бути взяті до уваги як доказ вини ОСОБА_4 його письмові пояснення, оскільки останній під час допиту апеляційним судом повідомив, що вони були надані ним під тиском працівників прикордонної служби, що не спростовано іншою стороною у справі.

Крім того, виходячи з сталої практики ЄСПЛ (рішення від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у порушенні митних правил, ніж його письмові пояснення, зважаючи також на показання ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_6

Показання допитаного апеляційним судом свідка - працівника Сумського прикордонного закону ОСОБА_12 про те, що під час несення служби разом з іншими працівниками ДПСУ ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ними був зупинений та затриманий автомобіль під керуванням ОСОБА_4, який перевозив невідомий товар, що був перевантажений на лінії державного кордону, необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч.1 ст.484 МК, оскільки як допитаний свідок, так і вказані ним особи не були безпосередніми свідками того, що товар, який перевозив ОСОБА_4 був переміщений на митну територію України поза митним контролем, а зробили такий висновок виключно на підставі слідування в зворотному напрямку руху автомобіля.

Апеляційний суд враховує також те, що затримання автомобіля відбулося не поблизу, а на відстані близько 1500 м від лінії державного кордону, що певною мірою узгоджується із позицією сторони захисту.

При цьому, слід виходити з того, що допитаний апеляційним судом свідок не є безсторонньою особою, а є службовою особою державного органу та напряму зацікавлений у наслідках розгляду справи про порушення митних правил, оскільки його показання стосуються сумлінності виконання ним своїх посадових обов'язків, тому його свідчення не можуть превалювати (мати перевагу, домінувати) над іншими доказами, в тому числі над показаннями ОСОБА_4, які останній надав в судовому засіданні.

З аналогічних підстав не може бути прийнятим до уваги в якості доказу і рапорт працівника прикордонної служби ОСОБА_13 від 21.12.2017.

Не може бути визнаним належним доказом і висновок ХУПЕД ДПМЕ ДФС № 130 від 16.04.2018 через відсутність взаємозв'язку цих доказів з протоколами про порушення митних правил та опитування, а також безпосередніми показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у їх сукупності, оскільки за результатами проведеного дослідження ідентифікацію взятих проб товару, який перевозив ОСОБА_4, не здійснено, внаслідок чого не виявилося і за можливим визначити класифікацію товарів відповідно до вимог УКД ЗЕД, тобто не був встановлений предмет порушення митних правил, в тому числі і його реальна вартість.

Решта документів, яка міститься в матеріалах справи (доповідна записка, повідомлення тощо) не є доказами в розумінні ч.1 ст.495 МК.

Також поза увагою судді суду першої інстанції залишилися та обставина, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 21.12.2017, якою ОСОБА_4 притягувався до відповідальності за порушення прикордонного режиму (ст.202 КУпАП) скасована рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30.01.2018, яке в свою чергу залишене без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018.

Не навівши жодних мотивів прийнятого рішення, обмежившись лише викладенням доказів без їх правової оцінки, суддя суду першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Ігнорування суддею суду першої інстанції вказаних вище вимог закону та усталеної судової практики ЄСПЛ призвело до необґрунтованості і невмотивованості судового рішення, що також є підставою для його скасування у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

В той же час, доводи сторони захисту про те, що при складанні протоколу порушені норми МК щодо участі понятих у проведенні процесуальних дій не відповідають вимогам закону, оскільки дані щодо свідків зазначаються в протоколі про порушення митних правил лише у разі їх наявності (п.6 ч.2 ст.494 МК), тобто законодавець не висуває обов'язкову вимогу щодо складання такого процесуального документа з обов'язковою участю свідків. При цьому, положення ст.ст.505 і 508 МК, на які посилається захисник, встановлюють лише загальні правила щодо понятих у справі про порушення митних правил та видів процесуальних дій, до участі в яких вони залучаються.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.484 МК, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_4 дій, направлених на порушення митних правил та вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.484 МК.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі - закриттю (п.3 ч.1 ст.284 КУпАП).

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ЯРЕМЕНКА Г.М. задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 19 червня 2018 року відносно ОСОБА_4 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.484 МК України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.