Провадження № 33/824/1535/2018 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника Шабали О.А., свідка ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 352,40 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 01.09.2018 року близько 11 год. 20 хв., у м. Києві по вул. Автозаводській, 17-А/1, він керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей розширені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення - незаконне, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, прийняте без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази не є достатніми для правильного вирішення питання про його винуватість.

Як зазначає апелянт, зупинка його автомобіля, огляд та складання протоколу про адміністративне порушення було проведено в порушення вимог ст.256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, зіницям очей при зміні світової гамми властиві зміни: розширення-звуження; блідість обличчя - це також не показник вживання наркотичних засобів, адже може бути природна блідість і блідість, яка виникла від стресових ситуацій, хвилювань. Оскільки поведінка працівників поліції справила на апелянта неприємне враження, це безумовно могло вплинути на його стан, зовнішній вигляд: міг змінитися колір обличчя і почати тремтіти пальці на руках.

Крім того, із тексту протоколу незрозуміло, в чому саме полягало правопорушення: чи у керуванні з ознаками наркотичного сп'яніння, чи у відмові від проходження огляду. Більш того, в протоколі не зазначено, який саме огляд і у який спосіб він повинен був пройти на вимогу поліцейського. Під час спілкування з поліцейськими до них підійшов його колега по роботі ОСОБА_5, який поцікавився про підстави зупинки та огляду транспортного засобу. Проте, йому наказали залишатись осторонь. При цьому, він погодився пройти огляд на сан сп'яніння у медичному закладі. Проте у подальшому відмовився їхати з поліцейськими, адже не довіряв їм. Просив надати мені направлення на проходження медичного огляду самостійно. На що отримав відмову. Після цього співробітники поліції склали протокол, зупинили двох прохожих, яких попросили підписати протокол про те, що він відмовився їхати на медичний огляд з приводу вживання наркотичних засобів. Свідки не були присутні з самого початку і не чули як він просив дати направлення для самостійного проходження огляду на стан сп'яніння чи вживання наркотичних речовин.

Також апелянт зазначає, що є підприємцем, використовує автомобіль у робочих цілях та для забезпечення потреб сім'ї, має на отриманні малолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позбавлення права керування автомобілем негативно відобразиться насамперед на інтересах його сім'ї.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_3 та його захисника Шабали О.А. на підтримку поданої апеляційної скарги, свідка ОСОБА_5 про обставини правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 ст.266 КУпАП визначено, що лише у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров'я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп'яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №342868 від 01.09.2018 року,01.09.2018 рокублизько 11 год. 20 хв., у м. Києві по вул. Автозаводській, 17-А/1, ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей розширені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Водночас, обставини адміністративного правопорушення, за наслідками якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №342868 від 01.09.2018 року,підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 01.09.2018 року (а.с.2), відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) співробітника поліції від 01.09.2018 року (а.с.3).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та з приводу обставин, викладених у протоколі, пояснив, що не вживав наркотичних речовин, був згодний самостійно пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі, але не отримав направлення у працівників поліції.

Свідок ОСОБА_5 апеляційному суду повідомив, що ОСОБА_3 01.09.2018 року близько 11 год. 20 хв. був тверезий, оскільки не вживав наркотичних засобів. При цьому, підтвердив, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, оскільки дії працівників поліції були сумнівними.

Попри невизнання вини ОСОБА_3, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду постанови Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року та вважаються апеляційним судом необґрунтованими.

Із огляду на вищезазначене, постанова Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв'язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль