АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 33/774/591/18 Справа № 200/3369/18Головуючий у 1 й інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Калініч Н.І.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року м. Дніпро

Суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Калініч Н. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого в ТОВ «Прайд», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 ОСОБА_3 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно викладених у постанові судді першої інстанції обставин, 19.02.2018 року близько 22.00 години в м. Дніпро, на вул. Антіна Синявського, біля будинку № 159, водій Лазаренко О.Г. керував транспортним засобом OPEL VECTRA, державний номер AE 4443 EA, з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає дійсності, збуджений стан. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 просить постанову судді першої інстанції скасувати та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на те, що інспектор, в порушення вимог закону, відмовив йому у наданні сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а тому не маючи можливості переконатись у достовірності показів приладу за допомогою якого було запропоновано пройти огляд, він відмовився проходити огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не враховано те, що інспектор, в порушення вимог закону, не забезпечив його доставку до медичного закладу для проведення огляду, та навіть не запропонував йому проїхати до закладу.

Вказує на те, що письмові пояснення свідків викликають певні сумніви, оскільки пояснення були відібрані на попередньо підготовленому бланку, який містить вже заповнені графи щодо суті правопорушення, передбаченого ст.130 ОСОБА_3, зокрема відносно способу вчинення протиправного діяння особою та порядку проведення огляду на місці.

Зазначає, що судом, в порушення ст.287 ОСОБА_3, жодним чином не було встановлено обставин, що мають значення для справи, в постанові не наведено доказів на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, а вказано лише на відмову водія пройти огляд на місці зупинки.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, за відсутності ОСОБА_2, якого належним чином було повідомлено про дату та час розгляду справи та він не скористався своїм правом бути присутнім при апеляційному розгляді, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в частині призначення покарання, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 ОСОБА_3 завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи.

Згідно з ст. 251 ОСОБА_3 доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку, посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Таким чином, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу, чому спростовує даний доказ і які наводить докази щодо відсутності адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги закону, суд першої інстанції виконав в повному обсязі, та постановив рішення, яке може вважатися обґрунтованим оскільки наявні посилання на докази, які досліджено в судовому засіданні.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_2 підтверджується, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапортом інспектора роти № 2 батальйону № 3 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_4, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення; поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в яких зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду в установленому законному порядку в присутності двох свідків.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях поліцейського та свідків по справі, не вбачається.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу правопорушник зазначав, що працівники поліції не забезпечили відповідно до вимог ст. 266 ОСОБА_3 перевірку на стан алкогольного спяніння в спеціалізованому медичному закладі. При перевірці матеріалів провадження та враховуючи пояснення в апеляційній інстанції правопорушника, убачається що працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан спяніння, однак правопорушник відмовився від проходження в присутності двох свідків та в протоколі про адміністративне правопорушення, в графі пояснення виклав: «пройду огляд самостійно. Так як на даний час не маю часу».

Стаття 130 ОСОБА_3 передбачає відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ОСОБА_3 склад правопорушення передбачає: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З диспозиції ч. 1 ст. 130 ОСОБА_3, відповідальність по ній настає: також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 130 ОСОБА_3 необхідно встановити, що особа: керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»,зі змінами, внесеними постановою ПВСУ № 18 від 19.12.2008 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, відповідно до ст. 251 ОСОБА_3, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 ОСОБА_3, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 ОСОБА_3, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 ОСОБА_3, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Однак, постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення, оскільки суд першої інстанції припустився помилки при застосуванні стягнення передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 ОСОБА_3.

Так, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 ОСОБА_3, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Суд правильно визначив розмір штрафу, однак визначаючи розмір штрафу суд не врахував, що відповідно ст. 27 ОСОБА_3 покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, на підставі викладених обставин, приходжу до висновку, що постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 ОСОБА_3, суддя, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_2, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_2 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 ОСОБА_3 із стягненням штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_6