справа №619/4729/18
провадження №3/619/1405/18
ПОСТАНОВА

іменем України

19 грудня 2018 року суддя Дергачівського районного суду Харківської області Болибок Є.А. розглянув матеріали, які надійшли від начальника Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

за ч.1 ст.164 КУпАП,

встановив:

21 листопада 2018 року старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення №0019089, згідно якого 21 листопада 2018 року о 10 год 30 хв в Харківській області на 12км+200м автошляху Р-46 «Харків-Охтирка» ОСОБА_1 здійснював надання послуг з перевезення без державної реєстрації як субєкта господарювання транспортним засобом «Mercedes-Benz» р/н НОМЕР_1, чим порушив ст.ст.19, 58 ГК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та надав наступні пояснення. 21 листопада 2018 року о 04 годині йому зателефонувала ФОП ОСОБА_3 та просила їй допомогти, так як її автомобіль, який перевозив вантаж, поламався в дорозі у смт Пісочин, у звязку з чим потребує ремонту та не може доставити вантаж за місцем призначення. ОСОБА_1 приїхав на своєму автомобілі НОМЕР_2 до місця поломки автомобіля НОМЕР_3, там йому перевантажили вантаж і він його доставив за місцем призначення. Ніякої оплати за доставку вантажу він не отримував. Вказані факти підтверджуються заявкою №РЦПР006167 від 21.11.2018, нарядом №ПР0061 від 22.11.2018 та довідкою ФОП ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, суддя дійшов висновку про закриття справи за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, з наступних мотивів.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.164 КУпАП адміністративним правопорушенням є провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частиною 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарська діяльність, а саме: під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 цього ж Кодексу визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Об'єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Господарська діяльність означає систематичні дії особи, спрямовані на досягнення певного результату, тобто вчинення 3 і більш разів, а разове вчинення будь - якої дії, не утворює складу адміністративного правопорушення.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 3,4 своєї постанови №3 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» розяснив судам, що здійснення фізичною особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, чи зареєстрованими юридичними особами та суб'єктами підприємництва фізичними особами діяльності, що містить ознаки підприємницької та яка підлягає ліцензуванню, або здійснення без ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, за умови, що отриманий доход не становить великого розміру, складу злочину, передбаченого ст. 202 КК України, не утворює, а є адміністративним правопорушенням, передбаченим відповідно ст.164 чи статтями 160, 1602, 1643, 1772 КУпАП. Під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу та інших обставин (ст.248 КУпАП).

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно товаро-транспортної накладної №Р112005 від 20.11.2018, автомобіль НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 (автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_3О.) повинен доставити вантаж з м. Дніпро до смт Солоницівка Дергачівського району.

ФОП ОСОБА_3 надала пояснювальну записку, в якій вказала, що автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 був задіяний з некомерційною метою на добровільних началах для допомоги перевезення вантажу, оскільки автомобіль НОМЕР_3, який є власністю ФОП ОСОБА_3 та виконував перевезення вантажу, зламався в дорозі.

Згідно заявки №РЦПР006167 від 21.11.2018, ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_5 замовила ремонт автомобіль НОМЕР_3.

Відповідно до наряду №ПР0061 від 22.11.2018 ФОП ОСОБА_5 здійснено ремонт автомобіль НОМЕР_3.

Матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву діяльність, надаючи послуги з перевезення вантажів, отримуючи при цьому прибуток.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобовязання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобовязаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є. А. Болибок