ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/307/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Сащенко І.С., за участю секретаря - Бабака О.В., прокурора - Гладуна Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Згідно цієї постанови

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352, 40 грн.

Судом зазначено, що ОСОБА_3, будучи відповідно до п.п. «в», п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» державним службовцем, перебуваючи на посаді Головного державного інспектора нагляду на виробництві і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області, є суб'єктом декларування на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно подав декларацію перед звільненням, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме пізніше дня припинення повноважень, чим вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 12.11.2018 року та закрити провадження у справі, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою у зв'язку з відсутністю належних доказів, які б підвереджували склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами декларування - є особи, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Начальника Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області - Назаренка О.М., 29.04.2016 року ОСОБА_3 призначений на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, транспорті, зв'язку та на виробництві і на об'єктах підвищеної небезпеки. (а.с. 36)

Відповідно до наказу Начальника Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області - Рожанського В.А., 24.05.2018 року ОСОБА_3 був звільнений з посади за угодою сторін. (а.с. 37)

Трудову книжку та довідку про заробітну плату він отримав 25.05.2018 року.

Оскільки припиненням діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб'єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення, тому ОСОБА_3, будучи відповідно до п.п. «в», п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» державним службовцем, перебуваючи на посаді Головного державного інспектора нагляду на виробництві і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області, є суб'єктом декларування на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, 30.05.2018 року подав декларацію перед звільненням, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто пізніше дня припинення повноважень, чим вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У даному випадку, суб'єктивна сторона дій ОСОБА_3 виявилась у тому, що останній при обставинах, викладених в протоколі про вчинення корупційного правопорушення, а також вказаних в інших матеріалах справи, вчинив адміністративне корупційне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, несвоєчасно, а саме 30.05.2018 року, без поважних причин, подав декларацію перед звільненням, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 Закону визначено, що правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження , вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/ або цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов'язують держави вживати заходи для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов'язковими для України.

В рішенні від 08.10.2005 року скарга № 8812/02 у справі «Wypych v. Poland» Європейський суд з прав людини відхилив скаргу члена місцевої ради в Польщі, який відмовився подати свою майнову декларацію, стверджуючи, що визначений законодавством обов'язок розкривати деталі його фінансового та майнового стану порушував статтю 8 Європейської конвенції про права людини.

Європейський суд з прав людини схвалив оприлюднення та інтернет-доступ до декларацій, вважаючи, що "широка громадськість має правомірний інтерес в тому, щоб пересвідчитися, що місцева політика є прозорою, а інтернет-доступ до декларацій робить доступ до такої інформації дієвим та простим". "Без такого доступу цей обов'язок не матиме практичного значення або реального впливу на міру поінформованості громадськості".

Відповідно до п.п. 12,13 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

ОСОБА_3 в протоколі зазначив, що пояснення надасть у суді.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2,складений уповноваженою державою особою, і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Відповідно до листа Генерального директора ДП «Українські спеціальні системи» - ОСОБА_6 №07-1475 від 08.10.2018 (а.с. 58),технічних несправностей та перебоїв у роботі ресурсів порталу, які б завадили поданню документів з 01 січня 2018 року по 08 жовтня 2018 року не зафіксовано, окрім 15.03.2018 року, з 12 год. 00 хв. до 12 год. 40 хв.

За наведених обставин посилання апелянта щодо відсутності умислу та складу адміністративного правопорушення не спроможні.

За змістом ст.ст.279,280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_2, та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Вид адміністративного стягнення суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані, й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Харківського апеляційного суду І.С. Сащенко