Справа № 473/730/18
Номер провадження 3/482/318/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2018 року м. Нова Одеса

Суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінська О.І., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О., прокурора Волобоєва А.Г., особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, судді у відставці, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,-

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №38 від 06 березня 2018 року, ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП , а саме в тому, що ОСОБА_1, будучи відрахованим зі штату Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 03.10.2016 р. згідно з постановою Верховної Ради України №1600-VIII від 22.09.2016 р. та наказом голови суду №41-О від 03.10.2016 р., будучи особою, що припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, всупереч вимогам п.2 ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» не подав без поважних причин електронну декларацію за 2016 рік в строк до 01.04.2017 р., подавши таку декларацію 15.02.2018 р. після отримання ним повідомлення про усунення вимог фінансового контролю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 факт неподання електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в строк до 15.02.2018 р. не заперечував, вказавши на те, що будь-якого умислу на несвоєчасне подання такої декларації, на ухилення від подання вказаної декларації або на приховання доходів чи майна не мав, його майновий стан не змінювався в період з моменту подання ним декларації на момент звільнення з посади судді у відставку в жовтні 2016 року по 01.04.2017 р., та й по 15.02.2018 р.

Також вказав на те, що був впевнений в тому, що подавши декларацію перед звільненням його з посади судді у відставку, виконав свій обовязок щодо подання ним електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В ході дослідження в судовому засіданні матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП, судом встановлено наступне.

Так, згідно з Постановою Верховної Ради України №1600-VIII від 22.09.2016 р. 12.02.2018 р .ОСОБА_1 звільнений з посади судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у відставку.

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення №38 від 06 березня 2018 року ОСОБА_1 згідно з наказом голови суду №41-О від 03.10.2016 р. відрахований зі штату Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, що припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави.

Відповідно до ст.1, пп. «г» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суддя є субєктом декларування, тобто особою, що зобовязана подавати декларацію відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факт подання ним електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік 15.02.2018 р. не заперечував.

Також у судовому засіданні встановлено, що безпосередньо перед звільненням з посади судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у відставку, у жовтні 2016 р. ОСОБА_1 було подано електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, якою охоплено період з 01.01.2016 р. по момент звільнення з посади судді у відставку.

12.02.2018 р. ОСОБА_1 було направлено повідомлення про усунення порушень вимог фінансового контролю та про необхідність подання ОСОБА_1 як особою, що припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та яка відповідно до вимог ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» зобовязана наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік.

Відповідно письмовим поясненням ОСОБА_1, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення № 38 від 06.03.2018 року ним вказувалося на відсутність умислу на не подачу вказаної декларації або на приховання доходів чи майна внаслідок її неподання. Неподання декларації згідно з поясненнями ОСОБА_1 сталося внаслідок того, що він не вважав себе внаслідок звільнення з посади судді субєктом такого декларування, відсутність електронного ключа, необхідного для подачі декларації, який ним було отримано через установу „ПРИВАТБАНК лише в лютому 2018 р. Також ОСОБА_1 вказував, що в поданій ним декларації відображено усе майно та доходи , належні йому та його родичам, зміни в складі якого не відбулися в подальшому та відображені у декларації, поданій ним у 2018 році.

Прокурор просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 просив провадження у справі закрити за відсутністю події та складу в його діях корупційного адміністративного правопорушення у звязку із відсутністю умислу на неподання декларації та умислу на приховування відомостей щодо майна та доходів.

Захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 також просив провадження у справі закрити за відсутністю події та складу в діях ОСОБА_1 корупційного адміністративного правопорушення у звязку із відсутністю у ОСОБА_1 умислу на неподання декларації та умислу на приховування відомостей щодо майна та доходів, недопустимість у якості доказів скріншоту з сайту НАЗК щодо відсутності у 2017 році електронної декларації ОСОБА_1 та самого протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно останнього.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, думку його захисника та прокурора Волобоєва А.Г., вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1М складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» , корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП, полягає в порушенні вимог фінансового контролю, тобто у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм призводить до висновку, що обовязковим елементом обєктивної сторони правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є умисна дія. А тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, саме умислу спрямованого на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, з наявним особистим інтересом чи інтересами третіх осіб.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною, Рішення Конституційного Суду України № 23 рп/2010 тлумачення положень ч. 1 ст 14 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Проте, твердження ОСОБА_1, який у поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення № 38 від 06.03.2018 р., так і в ході судового засідання, послідовно стверджував про відсутність умислу на неподання Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік та намірів приховати будь-які доходи чи майно, не спростовані.

Ці пояснення ОСОБА_1 суд вважає достовірними, оскільки вони не спростовані ані органом, уповноваженим на складання адміністративних корупційних протоколів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ані прокурором в ході його судового розгляду.

Сам по собі факт несвоєчасного подання відповідної декларації за 2016 рік протягом наступного після звільнення з посади судді року за відсутністю належних та достовірних доказів спрямованості умислу ОСОБА_1 на несвоєчасне подання електронної декларації чи ухилення від її подання з наявним особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, не містить складу корупційного правопорушення.

Доказів існування прямого умислу, спрямованого на ухилення від подання чи на несвоєчасне подання декларації, з особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, у ОСОБА_1, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю з-за відсутності події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_3