Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/134/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 126 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2018 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною законного представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер ПП - НОМЕР_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.126 ч.2, ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення: за ст.126 ч.2 КУпАП, у виді штрафу у дохід держави у розмірі 510 грн., за ст.130 ч.1 КУпАП, у виді штрафу у дохід держави у розмірі 10200 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 10200 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами, а також стягнуто у дохід держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.

за участю:

особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_4,

законного представника ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року неповнолітній ОСОБА_4, 27.01.2018 року о 04-15 год., не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2, по вул. Вокзальна, 17 у м. Кропивницький, з ознаками алкогольного спяніння, в порушення вимог пунктів 2.1 «а», 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Не погоджуючись з рішенням районного суду в апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_3, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно її неповнолітнього сина закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова стосовно її сина винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив, і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що від проходження огляду на стан сп'яніння її син ОСОБА_4 не відмовлявся, лише висловив незгоду з підозрою поліцейського. Після зупинки т.з., яким керував її неповнолітній син, котрий розповів їй всі обставини, поліцейський прохав надати відповідні документи. ЇЇ син зазначив, що не має документів. Отримавши таку відповідь поліцейський зазначив, що він ще й п'яний, з чим син не погодився, зазначив що, що не пив, а на прохання знайомих погодився відбуксирувати непрацююче авто. Поліцейські зазначили, що давайте не будемо витрачати твій і наш час, якщо не хочеш проходити освідчення, підпишемо папери і все. Син зазначив, що давайте підпишемо, але те що він без відповідних документів, що стосується спиртного то він не пив. Після того поліцейські сказали, що приведуть охоронця з АТБ він буде у якості свідка. Поліцейські привели охоронця, він щось там написав у присутності поліцейських та й пішов. Більше нікого не було, хоча в оскаржуваній постанові суду зазначено, що присутні було двоє свідків. Відібрали пояснення у її неповнолітнього сина, який пояснив, що буксирував авто, дали підписати написані поліцейським папери, зазначивши, що це все стосовно того, що він без документів керував, та відпустили, до авто.

Зачитавши суть викладену у протоколі апелянт з'ясувала певні обставини, які на її думку є не допустимі.

Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння.

Так, Пункт 2.5 Правил дорожнього руху встановлює, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння (затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735) передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду - п.6 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.

Отже, з положень, що містяться у вищезазначених вимогах законодавства, випливає, що відповідальність особи за ст.130 ч.1КУпАП настає у разі керування транспортним засобом у стані сп'яніння; відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. а не за керування автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, як це відображено інспектором в протоколі про адмінправопорушення від 27.01.2018 року.

Дане не було досліджене судом та не надано належну оцінку. Син на судовому засіданні зазначив, що так він керував т.з., але не перебував у стані сп'яніння. Не було також і досліджено те, що свідок був лише один, якого запросили поліцейські.

Апелянт також зазначає, що судом в своїй постанові було зазначено, що при визначенні виду і розміру стягнення, враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Вказане вище положення постанови Кіровського районного суду тотожне положенню ч.2 ст. 33 КУпАП, якою передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Однак, на переконання апелянта, суд абсолютно формально та однобічно дійшов вказаних вище висновків, оскільки жодне із зазначених судом положень не було перевірено, встановлено та доведено, про що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати в дійсності на накладання стягнення та застосування того чи іншого виду стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Тому, застосування судом стягнення не обґрунтоване жодними доказами, і як наслідок свідчить про неврахування ряду обставин, передбачених ст. 33 КУпАП.

Також, показання свідка не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів. Як вище було зазначено, що свідок був запрошений один, не дивлячись на те, що їх має бути два.

Так, у своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_5 вказує, що її неповнолітній син відмовився пройти перевірку на стан сп'яніння. Але така ознака серед переліку, зазначеному у протоколі, відсутня. Цей факт ставить під сумнів показання цього свідка, у зв'язку з чим його не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

Таким чином, при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв'язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами. Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Більш того, водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Оскільки у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Натомість матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_4 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів. Його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4О та його законного представника ОСОБА_3, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а постанову судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддею районного суду цих вимог закону дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Оскільки, доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП не ставиться під сумнів останнім та його законним представником не оскаржується, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, висновки суду, викладені в постанові в цій частині, перегляду в апеляційній інстанції не підлягають.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачений обовязок водія на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 рок про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, вчинене ОСОБА_4 відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283-284 КУпАП, а саму справу суддею розглянуто відповідно до вимог ст.280 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, повністю узгодженим з наявними в матеріалах справи доказами. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так, суддя районного суду правильно дійшов до висновку про те, що неповнолітній ОСОБА_4, 27.01.2018 року о 04-15 год., керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, по вул. Вокзальна, 17 у м.Кропивницький, з ознаками алкогольного спяніння, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, оскільки вина неповнолітнього ОСОБА_4 підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків.

Як пояснив апеляційному суду ОСОБА_4, 27.01.2018 року він дійсно керував автомобілем «Чері», оскільки його друзі попросили відбуксирувати інший автомобіль. Під час руху його зупинили працівники поліції. Автомобілем він керував без посвідчення водія, за що відповідно і був складений протокол відносно нього за керування автомобілем без відповідних документів. Під час спілкування з поліцейськими, останні висловили підозру, що він знаходиться у стані алкогольного спяніння, на що він повідомив, що спиртних напоїв не вживав. На що поліцейські зазначили, якщо не хочеш проходити освідчення, підпишемо папери і все. Він погодився підписати, але зазначив, що спиртного він не вживав. Поліцейські привели свідка, він щось написав у присутності поліцейських. Зазначив, що свідок був один, більше нікого не було. Він також надав письмові пояснення працівникам поліції, які потім його відпустили до автомобіля.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується письмовими матеріалами справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення сірія БД № 411193 від 27.01.2018 року, ОСОБА_4 27 січня 2018 року о 04 годині 15 хвилин у м Кропивницькому по вул. Вокзальній, 17, керував транспортним засобом «Chery QQ 613», д/н НОМЕР_3, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, вираженим тремтінням рук. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_6 у письмових поясненнях зазначив, що 27.01.2017 року він був присутнім під час того, як ОСОБА_4 відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного спяніння за допомогою приладу Драгер на місці та відмовився пройти огляд у Кіровоградському обласному наркологічному диспансері.

Свідок ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях зазначив, що був присутній у якості свідка та підтвердив факт відмови водія ОСОБА_4 від проходження перевірки на стан спяніння за допомогою алкотесту Драгер, а також відмовився від проходження обстеження у Кіровоградському обласному наркологічному диспансері. Водій ОСОБА_4 мав ознаки алкогольного спяніння (характерний запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова).

Отже, з урахуванням усіх обставин справи є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими порушено у даному випадку порядок проведення огляду на стан спяніння, який визначено ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7 Інструкції № 1452/735, оскільки як видно з письмових пояснень двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, останні були присутніми під час відмови ОСОБА_4 від проходження огляду, а отже вказані докази повністю підтверджують, що протокол відносно ОСОБА_4 складено з відповідним дотриманням усіх вимог, як положень ст. 266 КУпАП так і положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яку затверджено спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, так як ОСОБА_4 у присутності двох свідків було запропоновано спочатку пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці його зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, а саме приладу «Драгер», а оскільки останній відмовився це зробити, тому поліцейським йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоровя, а саме в Кіровоградському обласному наркологічному диспансері (КОНД), проте останній також відмовився і від такого огляду у медичному закладі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що відмова ОСОБА_4 на законну вимогу працівників поліції щодо огляду на визначення стану алкогольного спяніння, з урахуванням фактичних обставин справи, наявних у справі доказів, підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які узгоджуються між собою та у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а його дії судом першої інстанції кваліфіковані правильно, як відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника, щодо відсутності двох свідків під час відмови її неповнолітнього сина ОСОБА_4 під час відмови від проходження на визначення стану спяніння, апеляційний суд до вказаних доводів ставиться критично, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами, суперечать зібраними у справі письмовим доказам.

Доводи ОСОБА_4 про те, що він не перебував у стані алкогольного спяніння апеляційний суд вважає обраним способом захисту, оскільки судом першої інстанції його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

А отже і доводи апеляційної скарги законного представника про те, що у постанові районного суду суть порушення сформульована як «керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння», апеляційний суд знаходить безпідставними.

Також є безпідставними доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції при накладенні стягнення формально та однобічно прийшов до висновку про необхідність накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки судом фактично не було перевірено та встановлено наявності таких обставин, які повинні впливати на накладання стягнення та застосування того чи іншого виду стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Так, суддею районного суду при накладення стягнення на ОСОБА_4 у відповідності до ст. 33 КУпАП враховані: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а тому прийшов до правильного висновку про необхідність накладення мінімального стягнення передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу.

Під час апеляційного перегляду порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційна скарга законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а тому постанову суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Підпис:

Згідно з оригіналом.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2