Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/123/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С.В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року. Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також в дохід держави 352,40 гривень судового збору.

за участю:

особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що 24.09.2018 року о 00.45 год. в м. Долинська по вулиці Соборності України керував автомобілем ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, від огляду на стан сп'яніння на місці відмовився продути алкотестер Драгер в установленому порядку та проходження медичного огляду на вираження стану алкогольного сп'яніння в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що фактичні обставини адміністративного правопорушення підтверджуються матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 24.09.2018 р.; письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 24.09.2018 року; письмовими поясненнями ОСОБА_6 від 24.09.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказану постанову відносно нього скасувати у повному обсязі, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що ним була отримана повістка про виклик в судове засідання по місцю свого проживання. З судовою повісткою та копією протоколу ВД № 028721 він звернувся до адвоката для отримання консультації про правову допомогу, який йому порадив написати заяву про відкладення справи для отримання правової допомоги від адвоката, оскільки він не міг прибути в судове засідання 01.11.2018 року, через наявність інших судових засідань на території Миколаївської області. А також порадив ознайомитися з матеріалами справи та зняти копії документів, щоб він побачив підтвердження його слів.

Прибувши до Долинського районного суду він написав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю отримання юридичної (правової) допомоги адвоката та можливості ознайомлення з матеріалами справи та зняття зі справи копій в повному обсязі. Однак під час судового розгляду справи в заявленому клопотанні йому було відмовлено з надуманих суддею причинам.

Однак, клопотання про відкладення справи не було спробою затягнути процес, а лише реалізацією права на отримання необхідної правової допомоги.

Разом з цим, під час судового розгляду суддя не взяв до уваги його доводи про те, що в його копії протоколу відсутні підписи понятих при його складанні, та в оскаржуваному рішенні оцінку його показам не надав. Судове засідання тривало 5 хвилин. В кінці засідання суддя сказав, що його позбавлено прав та необхідно сплатити штраф. Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності суддею не проголошувалась.

Після чого, ним було заявлено вимогу про надання йому можливості ознайомлення з матеріалами справи та видачу копію постанови, проте, матеріали справи в повному обсязі йому надані не були.

Апелянт вважає, зазначені на його думку обставини свідчать про неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як убачається з постанови районного суду, ОСОБА_4 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, з метою залучення адвоката для захисту його прав.

Проте, суддя районного суду відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_4 послався лише на обізнаність останнього про дату розгляду справи, а отже мав час для вирішення питання щодо свого захисту.

Однак з таким висновком апеляційний суд не може погодитися оскільки, суд першої інстанції не забезпечив особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, реальної можливості реалізувати передбачене законом право на захист під час розгляду справи.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_4 буВ позбавлений можливості реалізувати в суді, передбачені законом (ст.268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності й, зокрема, право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Згідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 та 283 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, суддя першої інстанції зазначених вимог закону під час розгляду справи в повній мірі не дотримався та прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП України, через що постанова суду підлягає скасуванню в цій частині, виходячи з такого.

Так, що стосується висновку районного суду з приводу необхідності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то із таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишились численні порушення вимог нормативно-правових актів, які були допущені працівниками поліції, та виразились у наступному.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп'яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція 1452/735).

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції до суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 028721 від 24.09.2018 року, пояснення ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а також диск з відеозаписом.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 028721 від 24.09.2018 року слідує, що 24.09.2018 року о 00 год. 45 хв. в м. Долинська по вул. С. України, ОСОБА_4 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння, від огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

Так, відповідно до вказаного протоколу, у графі -, зазначені свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Проте, присутність вказаних свідків суперечить протоколу наданим ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду.

Так, у копії протоколу (яка була видана ОСОБА_4 працівниками поліції) серії БД № 028721 від 24.09.2018 року, убачається, що у графі «свідки чи потерпілі», відсутні будь-які записи щодо наявності свідків під час відмови ОСОБА_4 від проходження огляду.

Тобто, запис прізвищ свідків, як і їх підписи вносилися до протоколу після отримання ОСОБА_4 його копії, а отже апеляційний суд приходить до висновку, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не були присутні під час відмови ОСОБА_4 від проходження огляду, що у свою чергу є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним доказом у справі, оскільки складений у порушення вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП.

Крім того, пояснення свідка ОСОБА_5 також суперечать наявним доказам у справі.

Відповідно до пояснень ОСОБА_5, він був запрошений працівниками поліції у якості свідка під час відмови ОСОБА_4 від проходження медичного огляду на місці зупинки та у медичному закладі. Також, ОСОБА_4 відмовився підписувати протокол про отримання копії та надавати пояснення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 028721 від 24.09.2018 року стосовно ОСОБА_4, як оригінал так і його копія містять підпис останнього про отримання копії протоколу та отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом. Таким чином, пояснення ОСОБА_5 не відповідають обставинам справи, що викликає обґрунтований сумнів щодо його присутності на місці зупинки ОСОБА_4 та його «відмови».

Також, відповідно до відеозапису, убачається, що під час вимоги до ОСОБА_4, працівників поліції про проходження медичного огляду в установленому порядку, присутня одна особа, яка назвалась ОСОБА_5, проте, ідентифікувати вказану особу за прізвищем не представляється можливим.

Таким чином, відеозапис наданий поліцейськими не містить об'єктивної інформації про наявність двох свідків під час відмови ОСОБА_4 від проходження огляду, як того вимагає ст. 266 КУпАП та Інструкція 1452/735.

Аналізуючи зібрані по справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження, що у діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення - немає.

Крім того, відповідно до положень ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи вказані норми закону, необхідно зробити висновок, що працівники поліції, після відмови ОСОБА_4 на визначення стану наркотичного сп'яніння, були зобов'язані відсторонити його від керування транспортним засобом та тимчасово затримати транспортний засіб шляхом його блокування, таким чином не допустивши водія, який має ознаки алкогольного сп'яніння, до керування для продовження руху.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що після виявлення ознак алкогольного сп'яніння у ОСОБА_4 та його відмови від проходження від медичного огляду відсторонили останнього від керування чи передали іншій особі, тобто виявивши у водія ознаки алкогольного сп'яніння, дозволили безперешкодний рух останнього.

Вказані обставини, суд першої інстанції залишив поза увагою, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що неповнота і однобічність розгляду справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводи свою невинуватість, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.(«Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.)

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Оскільки сам ОСОБА_4, категорично заперечує факт вчинення інкримінованого йому правопорушення, а належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення - немає, суд апеляційної інстанції вважає що, виходячи з принципу презумпції невинуватості, критерію доведення «поза розумним сумнівом» у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що в діях ОСОБА_4 наявний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутня об'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та порушення п. 2.5 ПДР України (відмова від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного чи наркотичного сп'яніння), а тому і відсутній склад адміністративного правопорушення.

Оскільки будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів того, що працівниками поліції було виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, при проведенні огляду ОСОБА_4 на встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом, суду надано не було, доводи правопорушника, щодо недотримання працівниками поліції визначеної процедури проведення огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння, не спростовано, а тому слід вважати, що в такому випадку (через порушення процедури проведення огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння) відсутнє порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 «а» ПДР України, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно зп. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочато підлягає закриттю, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_4, за ч.1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко