Справа №488/291/18 22.05.2018
Провадження №33/784/243/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю: секретаря Горенко Ю.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 18 січня 2018 року близько 11 години 40 хвилин в місті Миколаєві по проспекту Богоявленському, в районі перехрестя з вулицею Гагаріна, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 1111», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка яка не відповідає обстановці, неприродна блідість шкіри обличчя. Водію було запропоновано пройти медичний огляд в установленому законом порядку на визначення стану наркотичного сп'яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати через порушення суддею норм матеріального та процесуального права, та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

На його думку суддя не врахував, що відеозапис з нагрудного відеореєстратора не може вважатись належним доказом його вини, оскільки дата та час запису не співпадає з датою та часом події, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначав, що поліцейські пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння, оскільки вбачали в його стані ознаки саме такого виду сп'яніння, а в протоколі зазначили, що водій керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп'яніння.

Вказував та те, що особа свідка ОСОБА_3 не була встановлена, оскільки на бланку письмових пояснень не зазначено його паспортних даних.

За такого вважав обов'язковим допит у судовому засіданні свідків та поліцейських, які складали протокол, однак суддя обмежився дослідженням письмових пояснень свідків та відмовив у задоволенні клопотання про повторний виклик поліцейських присутніх при складенні протоколу.

Наголошував та тому, що матеріали справи не містять розумних та допустимих доказів, які б доводили вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначене призвело до помилкового притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки він не перебував в стані наркотичного чи алкогольного сп'яніння та не вчиняв адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_2 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп'яніння: виражене тремтіння пальців рук, поведінка яка не відповідає обстановці, неприродна блідість шкіри обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків та відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, які згідно до вимог статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.4, 2.12, 3.17 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Проведення лабораторних досліджень в медичному закладі є обов'язковим для визначення факту перебування особи в стані наркотичного сп'яніння.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у згаданому вище висновку.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі в присутності представника поліції з відібрання у особи, що оглядається, зразків біологічного середовища відповідає вимогам п. 2.12 вищезазначеної Інструкції.

За такого вимоги ОСОБА_2 про проходження такого огляду на місці зупинки автомобіля, що заявлялись ним під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають положенням вищезазначеної Інструкції.

Тому наявна в матеріалах справи виписка №159 від 18 січня 2018 року, що надана до суду першої інстанції в якій зазначено, що при здачі аналізів о 16 годині 05 хвилин ознак сп'яніння у ОСОБА_2 не виявлено, не може розцінюватися судом як доказ невинуватості останнього з наступних причин.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати , що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно визначеними в п. 4 цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п. 9 зазначеної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Тому надана ОСОБА_2 до суду першої інстанції виписка отримана не у відповідності до порядку, визначеного Інструкцією, та не може вважатися належним та допустимим доказом відсутності його вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на визначення стану саме наркотичного сп'яніння, наполягав на його проходженні на місці зупинки автомобіля, незважаючи на неодноразові пропозиції поліцейського та пояснення значення таких дій.

Доводи апелянта щодо невідповідності дати запису на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора даті складення протоколу про адміністративне правопорушення не спростовують самої події, яку і він сам не заперечує.

Невірні налаштування обладнання не можуть впливати на сутність події, що відбувається, так як відеофайли, по-перше, сформовані 2018 року у січні місці 18 числа, про що свідчить їх реєстрація, а по-друге, на відеофайлі за №9 інспектор поліції читає для ОСОБА_2 вголос зміст протоколу, який засвідчує подію, що відбулася 18 січня 2018 року об 11годині 40 хвилин.

Щодо особи свідка ОСОБА_3, то ця особа присутня на відеозапису за № , та на ньому у першому кадрі представник поліції тримає у руках протокол допиту саме цієї особи.

Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського водій ОСОБА_2 відмовився здати своє водійське посвідчення, мотивувавши це тим, що вже пред'являв його. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури складення протоколу в частині не відсторонення водія від керування автомобілем. Більш того на відеозаписі зафіксовано роз'яснення поліцейського про необхідність передачі керування автомобілем іншому водію, оскільки сам ОСОБА_2 за таких обставин не може продовжити (прийняти) керування автомобілем.

За такого підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складено необґрунтовано, як вважає апелянт, - відсутні.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Тому прийняте судом рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова