АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6440/17 Номер провадження 33/786/92/18Головуючий у 1-й інстанції Шиян В. М. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Рябішин А.О., при секретарі Журі Н.Л., з участю особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_2, учасника ДТП - ОСОБА_3, захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 9 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Полтави, працюючого прес-секретарем Полтавської ГО партії БПП Солідарність, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 9 листопада 2017 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 03.10.2017 року о 7 год. 58 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. М.Бірюзова в м. Полтаві, на регульованому перехресті з вул. Героїв Пожежників, при повороті ліворуч, а саме розвороті, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку прямо, та скоїв зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 16.6, 10.1 ПДР.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з рішенням судді місцевого суду ОСОБА_3. подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 9 листопада 2017 року, винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим за ст. 124 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції вказаної статті.

В обґрунтування апеляції вказує, що судом першої інстанції невірно враховано обставини справи та однобічно проаналізовано наявні докази та покази допитаних осіб.

Звертає увагу, що при скоєнні ДТП і складання адміністративних матеріалів, осіб за прізвищами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на місці пригоди не було. Апелянт вважає, що судом безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_9, який був очевидцем ДТП.

ОСОБА_3 вказує, що судом за наявності суперечностей в досліджених доказах не було призначено спеціалізовану експертизу та не залучено відповідного спеціаліста .

Позиції учасників судового провадження в апеляційному суді

Потерпілий та його захисник в судовому засіданні доводи своєї апеляції підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Особа , яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Згідно положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, із змісту протоколу вбачається , що водій ОСОБА_2, рухаючись по вул. Маршала Бірюзова в м. Полтава , виконуючи маневр розвороту ліворуч , на регульованому перехресті з вулицею Героїв Пожежників , не надав переваги в русі автомобілю «ЗАЗ DAEWOD» під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення. Водію інкримінується порушення п.п.10.1 , 16.6 Правил дорожнього руху України.

Закриваючи провадження у справі суддя послався зокрема на суперечливість пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які на його думку не відображають достовірно перебіг подій на місці ДТП , висловив недовіру до пояснень свідка ОСОБА_9 , який є знайомим потерпілого . В цілому суддя прийшов до висновку , що матеріалами справи , а зокрема поясненнями свідків , протоколом про вчинення адміністративного правопорушення , даними схеми до нього , не встановлено чи допустив ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху і відповідно не доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Із вказаними висновками судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд , а тому доводи апеляційної скарги вважаю непереконливими.

Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України , перед початком руху , перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися , що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

п.16.6 Правил передбачає , що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора , водій нерейкового транспортного засобу зобов»язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку , а також транспортним засобам , що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В ході апеляційного провадження було повторно допитано учасників дорожньо-транспортної пригоди , свідків події , переглянуто відеозапис з місця дорожньо-транспортної пригоди на предмет з»ясування фактичних обставин по справі та підтвердження або спростування висновків судді суду першої інстанції.

Під час розгляду апеляційної скарги потерпілого , останнім було надано суду відеозапис з камери зовнішнього спостереження , що була отримана від однієї із установ , що розташована в місці ДТП , якій вона належить.

Вважаю , що вказаний відеозапис є належним і допустимим доказом в розумінні положень ст.251 КУпАП. На ньому зафіксовані події дорожньо-транспортної пригоди , що мала місце 03.10.2017 року по вул.М.Бірюзова в м. Полтава .

Проте і із вказаного відеозапису не представилось можливим повно і об»єктивно встановити фактичні обставини по справі.

Переглядом відеозапису моменту зіткнення автомобілів було встановлено , що автомобіль Хюндай під керуванням ОСОБА_2 стояв із увімкненим сигналом на розворот назад ліворуч.

Перед автомобілем під керуванням ОСОБА_2 стояв інший автомобіль із наміром виконання маневру в тому ж напрямку.

Автомобіль під керуванням ОСОБА_3 в цей момент рухався в зустрічному напрямку по головній дорозі по крайні лівій смузі руху і він мав нібито певну перевагу в русі за умови дотримання Правил дорожнього руху України.

Проте, як видно з відеозапису , в момент, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , за наявності автомобіля , що стояв попереду , почав виконувати маневр розвороту , автомобілі , що рухались у зустрічному напрямку справа від автомобіля під керуванням ОСОБА_3 почали гальмувати перед світлофором.

Водночас автомобіль під керуванням ОСОБА_3 , як видно з цього ж відеозапису , в момент коли автомобілі , що рухались справа почали гальмувати перед світлофором , продовжив рух із досить значною швидкістю , яка явно перевищувала швидкість руху автомобілів справа в момент початку гальмування .

Проте, із перегляду цього відеозапису не представилось можливим встановити режим роботи світлофорів в місці дорожньо-транспортної пригоди, дії кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди відповідно до роботи світлофорів , що має істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин по справі.

З огляду на встановлені фактичні обставини по справі, апеляційний суд приходить до висновку , що наданими доказами не підтверджено поза розумним сумнівом порушення водієм ОСОБА_2 п.п.10.1,16.6 Правил дорожнього руху.

В цьому плані вважаю за доцільне звернути увагу , що поліцейський , який складав протокол та направляв його до суду , не вжив всіх необхідних заходів для встановлення фактичних обставин по справі та підтвердження їх відповідними доказами.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази об'єктивної сторони правопорушення в діях водія ОСОБА_2, що є вочевидь недостатнім для здійснення переконливих висновків відносно наявності його вини в ДТП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом ,який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 ч.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому варто зазначити , що апеляційний суд позбавлений можливості отримати додаткові докази у справі через позицію сторін , які не заявляли будь-яких додаткових клопотань , як то призначення у справі авто технічної експертизи. Наданих суду доказів вочевидь недостатньо для підтвердження обвинувачення висунутого ОСОБА_2.

Не може давати апеляційний суд юридичної оцінки і діям водія ОСОБА_3, оскільки протокол відносно нього за порушення Правил дорожнього руху не складався , звинувачення йому не висувались.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення , а постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 9 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін;

Постанова набирає законної сили з моменту її винесення й оскарженню не підлягає

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області А.О.Рябішин