АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю захисника ОСОБА_1, розглянувши його апеляційну скаргу подану в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, ОСОБА_2 24 вересня 2017 року приблизно о 05 год. 05 хв. по вул. Хрещатик, 1 в місті Києві керував автомобілем, «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер», тест №4432, за результатами якого у ОСОБА_2 виявлено вміст алкоголю в розмірі 0,36 ‰.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову судді захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року, просить її скасувати, а провадження в справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Вважає, що під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, судом першої інстанції не були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, щодо повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, не надано правової оцінки доказам, які були надані поліцейськими, не було допитано самого ОСОБА_2, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Вказує, що приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його вина у порушенні вимог п. 2.9 «а» підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, тестом №4432, довідкою та актом огляду на стан сп'яніння, складеного за участю свідків. Проте, поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно наявної в матеріалах справи роздруківки тестування з пристрою «Драгер», який було надано ОСОБА_2 для визначення стану сп'яніння, вказаний пристрій був відкалібрований 25.11.2016 року, а тому його результати не можна вважати достовірними, оскільки згідно Інструкції про порядок використання алкотестера «Драгер», період калібрування зазначеного пристроїв становить не менше 1 разу на 6 місяців. Отже, на думку апелянта, такі докази, як акт огляду на стан сп'яніння та результат тесту «Драгер», були отримані з порушенням умов його використання, а тому є неналежними, однак суд першої інстанції не звернув увагу на цю обставину, внаслідок чого було допущено неповноту судового розгляду, що вплинуло на обґрунтованість прийнятого рішення.

Разом з апеляційної скаргою захисник ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови. При цьому захисник зазначив, що 20.11.2017 року ОСОБА_2 знаходився у відрядженні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією авіаквитка, у зв'язку з чим, маючи бажання особисто взяти участь у судовому розгляді справи щодо нього та надати суду свої пояснення, останній через свого захисника подав клопотання про відкладення судового розгляду, однак суд першої інстанції, незважаючи на подане клопотання, розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушив вимоги ст. 268 КУпАП.

Про те, що справу було розглянуто та прийнято рішення ОСОБА_2 та його захиснику стало відомо 29.12.2017 року на наступний робочий день, після його оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому на думку захисника строк апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року було пропущено з поважних причин.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим поновити захиснику ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2, оскільки цей строк був пропущений з поважних причин.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно приписів ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БР №169868 від 24.09.2017 року, складений відносно ОСОБА_2 за порушення ним п. 2.9«а» Правил дорожнього руху України (а.с. 1); роздруківку з приладу «Драгер» від 24.09.2017 року (тест №4432) за результатами проведеного огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest 6810 прилад №ARBL-0957 (а.с. 2) та акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, складений за участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3), як на докази винуватості ОСОБА_2, однак на переконання апеляційного суду, наведені в оскаржуваній постанові докази не підтверджують наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, і так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі − спеціальні технічні засоби).

Проте, при проведенні працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 та складання за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, не були враховані наведені вимоги, що в свою чергу залишилось поза увагою місцевого суду.

Так, згідно положень статті 1 Закону України «Про метроогію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII, якою визначено основні терміни, що вживаються у даному Законі, зокрема:

калібрування ‒ це сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов'язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу (п.10 ч.1 ст.1);

повірка засобів вимірювальної техніки ‒ це сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам (п.18 ч.1 ст.1).

Згідно листа від 16.04.2018 року Вх.№19266 за підписом заступника начальника Департаменту патрульної поліції УПП у м. Києві Євдокимова Д.А. (а.с. 84) та доданих до нього копій сервісної книжки і Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 від 01.09.2014 року, газоаналізатор Alcotest («Drager» Alcotest 6810 №ARBL-0957) підлягає повірці один раз на рік.

Разом з тим, відповідно до Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest 6810 інтервал технічного обслуговування приладу становить 6 місяців.

Про необхідність кожні 6 місяців проводити калібрування газоаналізатора «Drager» Alcotest 6810 йдеться також і у відповіді Українського медичного центру сертифікації на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.01.2018 Вих.№45 (а.с. 95).

З матеріалів справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 проводився працівниками поліції з використанням спеціального технічного засобу «Drager» прилад Alcotest 6810 №ARBL-0957, і згідно роздруківки даного приладу (тест №4432 від 24.09.2017 року) за результатами проведеного огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння (а.с. 2), останнє калібрування вказаного технічного засобу проводилось 25.11.2016, що вказує на неналежність даного доказу, оскільки з часу останнього калібрування приладу за допомогою якою працівниками поліції проводився огляд на стан алкогольного сп'яніння водія пройшло понад 6 місяців.

За таких обставин апеляційний суд вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на Акт огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), як на доказ перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння, оскільки зазначений акт огляду був складений на підставі роздруківки з приладу «Драгер» («Drager» Alcotest 6810 №ARBL-0957), тест №4432 від 24.09.2017 року (а.с. 2), якою встановлюється факт перебування водія в стані алкогольного сп'яніння, тобто є похідним доказом, а тому вказаний Акт огляду ОСОБА_2 також не відповідає критерію допустимості.

Отже, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги та враховуючи викладене, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування водія ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, і як наслідок порушення ним п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, оскільки факт керування водієм ОСОБА_2 24.09.2017 року транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не підтверджується належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження в справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/853/2018 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.