Справа № 754/8372/18 Головуючий в суді І інстанції - Лісовська О.В.
Провадження № 33/824/547/18 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар: Ганжа В.В.

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у АДРЕСА_1;

визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КупАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_3 14.06.2018 об 11 год. 00 хв. керував автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Драйзера у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, тремтіння пальців рук, координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 30 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції була винесена з порушенням норм процесуального та матеріального законодавства, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Зазначає, що 14 червня 2018 року об 11 годині дня рухаючись за кермом автомобіля Мітсюбісі НОМЕР_1 по вул. Драйзера в м. Києві він був незаконно та безпідставно зупинений патрульним автомобілем, а саме поліцейським патрульної поліції р.2 6.2 п.2 УПП м. Києва рядовим поліції Рутковським АнатоліємОлександровичем. Зупинивши його автомобіль, останній підійшов до ОСОБА_3 Не проінформувавши про причину зупинення транспортного засобу, чим порушив положення ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» сказав передати документи для перевірки, після чого відібрав права. Потім висловлюючи мені сумніви щодо стану на сп'яніння не вказуючи на яке саме сп'яніння у нього виник сумнів сказав вийти з автомобіля.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 був в тверезому стані, працівники поліції продовжували стверджувати, що останній в стані сп'яніння, з чим ОСОБА_3 був категорично не згоден, та говорив їм про незаконність такої підозри щодо нього, і почав дзвонити до поліції по номеру 102, щоб повідомити про незаконність дій працівників поліції. Після чого приїхав якийсь поліцейський, який спочатку не хотів представлятися, але згодом представився як командир батальйону. Потім останній словесно відмахнувся, сказавши ОСОБА_3, що він може їхати до лікарні проходити освідування, але поліцейський патрульний, а саме рядовий поліції РутковськийАнатолій Олександрович склав на останнього протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 337153 про те, що ОСОБА_3 нібито відмовився від проходження на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку, хоча той не відмовлявся, а вже збирався їхати, про що і зазначив в протоколі про свою незгоду, а копію протоколу ОСОБА_3 не надали. Свідками в протоколі були записані дві дівчини, які перебували в патрульній машині разом з поліцейськими на момент зупинення мого транспортного засобу.

Також, апелянт зазначає, що протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 337153 він зазначав, що з даним протоколом не згоден, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд він повинен пройти на вимогу поліцейського та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), а лише після того як почав дзвонити до поліції по номеру 102, щоб повідомити про незаконність дій працівників поліції та приїзду поліцейського, який представився командиром батальйону, ОСОБА_3 поїхав до лікарні на освідування. Де відповідно до висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.06.2018 року, в яких зазначено що ОСОБА_3 направлявся на огляд 14.06.2018 р. 12 год. 40хв. ніяких ознак сп'яніння не виявлено (копії висновків додаю). А сам протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 337153 мені поліцейським не було надано і ОСОБА_3 його не отримував.

Також ОСОБА_3 вказує, що у протоколі не зазначено, що пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що підозрюваний відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що ОСОБА_3 відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров'я, а було лише формальне зазначено, що нібито від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом не було враховано того, що у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння відповідно до п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Наказ N 1452/735; чітко передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я, згідно з Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Однак, у матеріалах справи відсутнє таке направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння затвердженої форми вищезазначеного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я, так як поліцейський у встановленому законом порядку не направляв у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння, і ця позиція збігається з рішеннями низки судів, зокрема Постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.06.2018року у справі №751/2008/18.; Постанови Апеляційного суду м. Києва від 28.11.203 року у справі № 33/796/1675/2013. Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Також ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного,наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.Натомість матеріали адміністративного провадження не містять доказів мого відсторонення від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів. Його дії не узгоджуютья з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Окрім того, апелянт вказує, що у своїх письмових поясненнях свідків, які були складені ними не власноручно, а на завчасно підготовлених та надрукованих, заповненими одним почерком вказується, що я лише відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку де не сформульовано, який саме огляд останній має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп'яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я із найменуванням). Цей факт ставить під сумнів письмових пояснень цих свідків, у зв'язку з чим його не можна вважати достатнім і достовірним доказом. А самі свідки які нібито давали пояснення на завчасно підготовлених та надрукованих бланках та записані в протоколі (дві дівчини) перебували в патрульній машині разом з поліцейськими на момент зупинення мого транспортного засобу, що вказує на завчасну упередженість. Також в матеріалах справи є диск з відеозаписом, на якому ніякого відео немає, і по якійсь причині цей диск не був зазначений в постанові та не був досліджений судом.

Окрім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва у зв`язку з тим, що вищевказана постанова була винесена та розглянута заочно, без повідомлення ОСОБА_3 та його участі. Ніяких повісток із суду йому не надходило, а в період з 18.06.2018 по 01.09.2018 він перебував за межами України про що свідчить копія закордонного паспорту про відмітки перетинання кордону України. Про постанову суду ОСОБА_3 дізнався після того, як приїхав до України, звернувся до суду та отримав копію постанови 10.09.2018, що підтверджується відміткою про отримання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Тобто, стаття 294 КУпАП передбачає можливість поновлення 10- денного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в разі встановлення поважності причин пропуску цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 отримав копію постанови 10.09.2018.

Тому, апеляційний суд вважає, що апелянт не пропустив строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки він не своєчасно отримав повний текст оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та наявні в матеріалах справи інші докази.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи дотримання поліцейським зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не перевірив, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Відповідно до оскаржуваної постанови у вину ОСОБА_3 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння. Підставою для проведення огляду стало те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння. Між тим, ці висновки судді зроблені на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок неналежної оцінки доказів і погодитись із ними не можливо.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про прядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. За змістом цих нормативних документів водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння. Цей огляд проводиться у закладі охорони здоров'я. У випадку проведення такого огляду поліцейські зобов'язані доставити особу до відповідного закладу охорони здоров'я.

Під час апеляційного розгляду справи, було досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції з якого вбачається, що під час з'ясування поліцейськими факту перебування ОСОБА_3 у стані наркотичного сп'яніння, останнім була висловлена фактична згода на проведення огляду на стан сп'яніння. Натомість , працівник поліції, в порушення вимог ст. 266 КУпАП та п.9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не направили та не доставили ОСОБА_3до найближчого закладу охорони здоров'я, уповноваженого на проведення огляду на встановлення стану наркотичного сп'яніння для проведення відповідного огляду.

Судом звертається увага на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським були внесені недостовірні дані про наявність у ОСОБА_3 ознак наркотичного сп'яніння. Так, із зазначеного відеозапису вбачається те, що у ОСОБА_3 не було тремтіння рук, відсутні будь-які дані про не реагування очей на світло, та щодо його поведінки, яка не відповідала обстановці.

Суд вважає, що у наведеній обстановці ОСОБА_3, який поспішав по справам, поводився адекватно, усвідомлено, пояснював причину свого незначного збудження, що відповідає нормальній поведінці особи, яка не перебуває ні у стані алкогольного, ні у стані наркотичного сп'яніння. Мотиви, із яких поліцейський дійшов до висновку про наявність у ОСОБА_3 ознак наркотичного сп'яніння із зазначеного відеозапису встановити не можливо.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 викликав поліцію та журналістів для того, щоб зафіксували неправомірність дій працівників патрульної поліції, які на його думку, неправомірно його зупинили та звинуватили в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння.

Також під сумнівом суду є об'єктивність пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, копії яких містяться в матеріалах провадження, оскільки, із відеозапису події вбачається, що дані свідки перебували в автомобілі патрульної поліції і в подальшому були запрошені працівником поліції для фіксування факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння.

Вказані обставини в їх сукупності вказують на те, що фактично працівники поліції спровокували ОСОБА_3відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння при наявності його волевиявлення на проходження такого огляду у закладі охорони здоров'я, так як вбачається з відеозапису працівники поліції запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, на що ОСОБА_3 погодився, однак останній не погодився їхати з працівниками патрульної поліції, які складали відносно ОСОБА_3 протокол, а тому викликав інший патруль працівників поліції. Однак, як працівником поліції було з'ясовано в телефонному режимі, що інший патруль поліції на місце події не приїде за викликом ОСОБА_3, останній сам запропонував поліцейським проїхати за закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння, на що отримав відмову від працівника поліції.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 було надано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого о 12 год. 40 хвилин 14.06.2018 року у ОСОБА_3 ознак сп'яніння не виявлено.

Окрім того, судом апеляційної інстанції вживались неодноразові заходи про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судові засідання, але дані свідки до суду не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на спростування показань ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 не керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Відтак, відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження наявними у справі доказами.

При винесенні постанови, суддя місцевого суду на допущені інспектором поліції порушення при складенні протоколу про адміністративне правопорушення уваги не звернув, оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав, та в порушення вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року відносно ОСОБА_3 підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення є обґрунтованими, тому постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко