АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/371/18 Головуючий І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - ОСОБА_2,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 25.11.2017 року складений протокол відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БД № 124803, 25.11.2017 року о 01-23 год. в м. Харкові, за адресою: вул. Шевченка, 41 водій ОСОБА_3 керувала транспортним засобом «BMW 320 І» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка невідповідна обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоровя КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» відмовилась в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_3 порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 352, 40 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначила наступне.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що невідомі особи в ніч з 24.11.2017 на 25.11.2017 року підійшли до транспортного засобу «BMW 320 І» д.н.з. НОМЕР_1, почали стукати кулаком у вітрове скло автомобіля. Транспортний засіб перебував на території АЗС «WOG» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 41. Останні відрекомендували себе працівниками поліції, зазначили, що транспортний засіб перебуває у розшуку, необхідно засвідчити її особу та правовстановлюючі документи на транспортний засіб.

В подальшому невідомий чоловік з жінкою, почали грубити, зазначили, що якщо вона не буде виконувати вимоги поліцейських, то вони складуть протокол про адміністративне правопорушення, а посвідчення водія вилучать. На зазначені погрози ОСОБА_3 відповіла, що нехай складають протокол, оскільки їх вимоги незаконні.

Через деякий час поряд із вищезазначеним місцем приїзжав її знайомий, який зупинився та одразу підійшов. Вказує, що попрохала зазначеного знайомого (прізвище не вказано) переставити транспортний засіб за місцем її мешкання, на що останній погодився.

Посилається, що через деякий час ОСОБА_3 стало відомо, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває справа № 640/19027/17 щодо притягнення її до відповідальності за адміністративне правопорушення.

Районним судом не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, підготувати свою правову позицію, а через стан здоровя не могла бути присутня в судових засіданнях, про що направляла до суду клопотання про відкладення розгляду справи до її одужання.

Ігноруючи вимоги чинного законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом без участі ОСОБА_3 упереджено розглянуто справу та притягнуто її до адміністративної відповідальності, про що їй стало відомо 15.03.2018 року, після отримання поштового відправлення Київського районного суду м. Харкова.

Вказує, що з даними протоколу про адміністративне правопорушення не згодна, не керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного та будь-якого іншого спяніння. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції не розяснили її права, не надали можливості скористатися правовою допомогою.

Зазнає, що від медичного огляду, проходження експертизи щодо наявності в крові вмісту алкоголю та інших заборонених речовин не відмовлялась, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при вилученні посвідчення водія та складанні протоколу не було, про їх наявність стало відомо 22.03.2018 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Районний суд не звернув уваги на те, що в протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мала пройти на вимогу поліцейського. У протоколі відсутні відомості, які свідчать про наявність запаху алкоголю з порожнини рота, що відноситься до ознак алкогольного спяніння.

Поліцейськими не вживалися заходи щодо перевірки її на стан алкогольного або іншого спяніння, у звязку з чим протокол є недопустимим доказом її вини.

Вважає, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 неприпустимими доказами, оскільки в них відсутні відомості щодо підстав зупинки, міста та часу зупинки та не зазначено у якому закладі охорони здоровя працівники поліції пропонували пройти їй огляд на стан алкогольного спяніння та з яких підстав ОСОБА_3 відмовилась.

Також посилається, що працівниками поліції не відсторонено її від керування транспортним засобом, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року повністю, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно неї закрити повністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що під час проголошення тексту постанови Київського районного суду м. Харкова участі не приймала, копію оскаржуваної постанови отримала 15.03.2018 року засобом поштового звязку (а.с. 51, 53).

Враховуючи, що доводи про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення не спростовуються матеріалами справи, необхідно задовольнити клопотання ОСОБА_3, поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду.

ОСОБА_3 в призначене апеляційним судом судове засідання 11.04.2018 року не зявилась, 10.04.2018 року подала клопотання, в якому зазначила, що судову повістку не отримувала, за станом здоровя не може бути присутня в судовому засіданні 11.04.2018 року, оскільки перебуває на лікарняному. Зазначила, що належні та допустимі докази перебування на лікарняному надасть у наступне судове засідання (а.с. 61).

16.05.2018 року ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, 15.05.2018 року подала заяву про виклик свідків та просила відкласти судовий розгляд. Доказів про перебування на лікарняному на який посилалась в заяві від 10.04.2018 року апеляційному суду не надала (а.с. 67).

В ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлені строки перегляду постанови суду першої інстанції відповідно до яких, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з положень ст. 294 КУпАП, щодо строків перегляду постанови, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за наявними матеріалами справи за відсутністю належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 124803 від 25.11.2017 року складений саме за відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку.

Відмова водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, крім протоколу, також підтверджується:

- поясненнями гр. гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були свідками відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоровя (а.с. 4, 6-7);

- даними про відсторонення водія ОСОБА_3 від керування автомобілем, яке здійснено в порядку передбаченому ст. 265-2 КУпАП та відповідно його пояснень, гр. ОСОБА_7 він взяв під керування автомобіль НОМЕР_2, та зобовязувався доставити його до місця призначення: Революції, 9 (а.с. 9);

- рапортом лейтенанта поліції ОСОБА_8 в якому зазначено, що 25.11.2017 року у складі екіпажу «0205» було виявлено автомобіль НОМЕР_3, водій якого спала на рульовому колесі та натиснула на сигнал, на звук не реагувала. Автомобіль знаходився за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 41. О 01-19 год. на заправці «WOG».

При спілкуванні з водієм в неї були виявлені ознаки алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, поведінка не відповідала обстановці, порушення координації рухів та інші.

Водій звернулась за допомогою, але сформулювати в чому саме їй потрібна допомога пояснити не змогла. Від медичної допомоги відмовилась. Їй було запропоновано доїхати до дому на таксі, але вона різко захлопнула двері та поїхала з місця, через 20 метрів, за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 20 її було зупинено, особу водія встановлено за посвідченням водія: ОСОБА_3Ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 За фактом відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на ОСОБА_3Ю, складено протокол про адміністративне правопорушення БД № 124803 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8).

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються його права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_3 таким правом не скористалася, протокол підписувати відмовилась, від надання пояснень відмовилась, заперечень, зауважень при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо порушень поліцейськими законодавства, відсутність свідків не заявляла (а.с. 4).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони працівників поліції або свідків було необєктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_3 суду не надано.

Поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 124803 від 25.11.2017 року відносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необєктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В клопотанні про виклик свідків ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей для прийняття вмотивованого рішення.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного вилучення водійського посвідчення є помилковими. Відповідно до ч. 1 ст. 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення в порядку передбаченому ст. 267 КУпАП ОСОБА_3 не оскаржувала.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те що в протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мала пройти на вимогу поліцейського ОСОБА_3Ю, суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_3 відмовилась від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Drager Alcotest 6820», так і в закладі охорони здоровя КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер».

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 не спростовують висновків суду про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи видно, що районний суд неодноразово направляв судові повістки на адресу ОСОБА_3, жодної судової повістки ОСОБА_3 не отримала (а.с. 14, 20, 28, 30-3).

Заявленим клопотанням ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з різних підстав, районний суд надав належну оцінку та зазначив, що надаючи виписки з медичної амбулаторної картки хворого № 1785, які свідчать про те, що ОСОБА_3 в січні 2018 хворіла вірусною інфекцією та зверталася до лікаря із скаргами на болі в спині. За результатами відвідувань лікарем 15.01.2018, 26.01.2018 та 05.02.2018 р. ОСОБА_3 призначене амбулаторне лікування. Інших медичних документів, лікарняних листків, відомостей про перебування ОСОБА_3 в медичних стаціонарах, суду не надані.

Крім того, виписки з медичної амбулаторної картки хворого № 1785 не містять даних про госпіталізацію ОСОБА_3, знаходження на стаціонарному лікуванні та даних про дати перебування на лікарняному (а.с. 26, 26, 33).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В ст. 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Районний суд обґрунтовано застосував норми ст. 268 КУпАП, щодо необовязкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в апеляційній скарзі не зазначено (а.с. 40-50).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоровю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Таким чином, підстав для скасування або зміни постанови Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року при апеляційному перегляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 278, 280, 283, 294, 295, 298, 299, 317 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2