КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/2424/2018 Суддя у І-й інст.: Циктіч В.М.
Категорія: ст.124 КУпАП Доповідач: Юденко Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юденко Т.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1, за ст.124 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу у сумі 20 розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 03.01.2018, приблизно о 12.00 год., керуючи автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись поблизу буд. № 12 по вул. Платона Майбороди у м. Києві, порушуючи вимоги п. 13.1, 13.3 ПДР, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі за ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито у зв'язку із вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати в частині накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП та стягнення судового збору. Вважає, що постанова суду винесена з грубим порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, не містить доказів його вини, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

При цьому зазначає, що суддя не навів жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив обставини, що саме він не дотримався безпечного інтервалу, а матеріали справи свідчать про те, що ні ОСОБА_3, ні поліцейські ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, не були свідками ДТП, а показання ОСОБА_7 містять принципову розбіжність з фактичними обставинами, а зазначене ним місце паркування знаходиться в зоні дії трьох знаків 3.34 «Зупинку заборонено».

Звертає увагу на те, що суддя не обґрунтував доказами повноваження ОСОБА_6 на складення протоколів. Водночас суддя, в порушення засад рівності перед законом і судом, не обґрунтував, чому за наявності суттєвих протиріч в показах ОСОБА_7 і ОСОБА_3, прийняв сторону іншого учасника ДТП, і що ОСОБА_3, який є товаришем ОСОБА_7, не є зацікавленим в результатах розгляду справи на користь ОСОБА_7

Вважає, що суддя обґрунтував своє рішення припущеннями і всі сумніви тлумачив на користь іншого учасника ДТП.

Заслухавши доповідь судді, доводи на обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, провадження щодо ОСОБА_2 за ст. 122-4 КУпАП по справі закрито правильно і в цій частині постанова суду не оскаржується.

Разом з тим, з висновку суду 1-ї інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Та, за змістом ст.ст. 245, 252 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, судом цих вимог дотримано не було, про що правильно вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_2

За твердженням суду 1-ї інстанції, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_3, які збігаються у цілому та в окремих деталях, а також свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, що узгоджуються з об'єктивними доказами у справі, привели до висновку, що саме ОСОБА_2 порушив п.13.1 та п.13.3 ПДР України, внаслідок чого сталося пошкодження транспортних засобів.

Однак, з досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що поліцейські ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 безпосередньо свідками пригоди не були. В своєму рапорті від 03.01.2018 ОСОБА_4 вказує на обставини, виявлені по прибуттю на місце, складення схеми ДТП та відібрання пояснень (а.с.6). ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що у той день він склав схему ДТП відповідно до фактичного розташування автомобіля «Hyundai» (а.с.4), а ОСОБА_6 у суді розповів про своє спілкування із ОСОБА_2 під час встановлення останнього та складення на нього адміністративного протоколу від 22.01.2018.

Таким чином, основною доказовою базою у цій справі є пояснення водіїв транспортних засобів - ОСОБА_2 і ОСОБА_7, свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_3 та дані схеми місця ДТП, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 43178.

Згідно пояснень ОСОБА_2, які він підтвердив в апеляційному суді, він о 12 год. 03.01.2018 рухався на автомобілі «Ford» по вул. Платона Майбороди в бік госпіталю, повз припарковані автомобілі, коли відчув незначний удар в праву задню частину автомобіля. Він зупинився, оглянув вказане місце, однак нічого не помітивши, пішов до автомобіля ОСОБА_7, щоб запитати, що то було, та переляканий водій «Hyundai» закрився в салоні і нічого йому не відповідав. У зв'язку з терміновою госпіталізацією він вимушений був поїхати звідти.

З пояснень другого учасника ДТП ОСОБА_7 випливає, що він у той час перебував в салоні авто, яке стояло частково на проїзній частині вул. Платона Майбороди, а частково на тротуарі, і чекав на свого товариша. Потім він почув і побачив, як автомобіль «Ford» своєю правою задньою частиною зачепив ліве переднє крило його автомобіля, та від'їхавши на 10-15м, зупинився. Водій автомобіля «Ford» ОСОБА_2 підійшов до нього та після нетривалого спілкування, поїхав.

Отже, пояснення ОСОБА_7 в частині розташування транспортного засобу «Hyundai» відповідають схемі ДТП, підписаною ним без зауважень які, серед іншого, стали підставою для висновку суду 1-ї інстанції про характер пошкоджень на його автомобілі, а саме повздовжні сліди тертя у напрямку руху контактуючих поверхонь.

У свою чергу свідок ОСОБА_8 підтвердила пояснення ОСОБА_2 та додала, що рухаючись прямо в автомобілі «Ford» під керуванням останнього, вона помітила, як справа від них почав свій рух автомобіль «Hyundai» і відбулося зіткнення.

Ці пояснення свідка були сприйняті судом 1-ї інстанції критично, як надані зацікавленою особою, на відміну від пояснень свідка ОСОБА_3, який згідно викладеним у постанові обставинам події, безпосереднім свідком ДТП не був, а його пояснення у суді не відповідали письмовим поясненням ОСОБА_7 на місці пригоди, на що правильно звертає свою увагу апелянт.

Дійсно, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_7, надаючи пояснення старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 на місці пригоди зазначив, що в його машині в момент ДТП знаходився його товариш ОСОБА_3 (а.с.5). В подальшому ОСОБА_7 змінив вказані дані і став стверджувати, що ОСОБА_3 під час ДТП був у лікарні і підійшов пізніше.

Ці обставини в суді 1-ї інстанції не перевірялись, а отже висновок суду про малоймовірну необхідність ОСОБА_7 розпочинати рух автомобіля до повернення ОСОБА_3 з лікарні, є сумнівним і таким, що зроблений на суперечливих доказах, і на це обґрунтовано звернуто увагу в апеляційній скарзі.

Схема місця ДТП, підписана без зауважень водієм ОСОБА_7 та додана до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 433178, також не стала предметом належного дослідження в суді 1-ї інстанції, оскільки покладені в основу рішення дані, а саме встановлені пошкодження в автомобілі «Ford» на правих задніх дверцятах та на автомобілі «Hyundai» переднього лівого крила, не узгоджуються з розташуванням останнього на схемі, відповідно до якої автомобіль «Hyundai» стоїть рівно та паралельно дорозі, по якій рухався «Ford», а отже отримання автомобілями зазначених пошкоджень без зміни позиції автомобіля «Hyundai», є неможливим.

Згідно положень ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону суддя, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, не дотримався, належної оцінки наявним у справі доказам не надав і у взаємозв'язку між собою їх не проаналізував, достатніх доводів на спростування позиції ОСОБА_2 в своєму рішенні не навів, і при цьому фактичні обставини справи належним чином не з'ясував, а тому прийшов до помилкового висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п.13.1 та п.13.3 ПДР України та доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі чого постанова суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню, із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо скасування рішення суду про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя Київського апеляційного суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати в частині накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині постанову суду 1-ї інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Т.М. Юденко