КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/233/2018 Суддя у І-й інст.: Криворот О.О.
Категорія: ч. 2 ст. 176-2 КУпАП Доповідач: Юденко Т.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юденко Т.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Крім того стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2, будучи головним спеціалістом відділу нормативно-правового забезпечення та юридичної експертизи Юридичного департаменту Держгеокадастру, державним службовцем категорії «В», являючись суб'єктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 даного Закону, п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 358/29088, несвоєчасно повідомила про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Крім того, в протоколі зазначено, що ОСОБА_2, будучи власником ? частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за договором дарування від 11.05.17 отримала в дар іншу ? частку вказаної квартири загальною площею 37,1 м2 за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 163 230 грн., однак повідомлення про суттєві зміни у майновому стані до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, внесла несвоєчасно, 31.08.2017.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати у повному обсязі постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 22.06.2018 по справі № 760/8152/18 та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, а також невірно та неправильно застосовано норми матеріального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_2 зазначає, що розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, Солом'янський районний суд міста Києва не звернув уваги та не надав оцінку на наявні в матеріалах справи докази, які вказують на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення та факту протиправності її дій або бездіяльності, не звернув уваги на дату складання протоколу та дату виявлення адміністративного правопорушення, яку необхідно пов'язувати з днем оприлюднення нею даних 31.08.2017, з огляду на що сплив строк для накладення адміністративне стягнення (три місяці) відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Крім цього апелянт звертає увагу на те, що 21.02.2018 їй надійшов лист про надання документів та пояснень, а тому з лютого 2018 року уповноважений орган знав про обставини подання нею інформації про зміни у майновому стані, і зазначена в протоколі дата виявлення адміністративного правопорушення 22.03.2018 є, на її думку, завідомо неправдивою.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що інкриміноване їй правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, не є триваючим. Подія адміністративного правопорушення у даному випадку є разовою і строк для накладення адміністративного стягнення має обраховуватись з дня його виявлення, як це передбачено ч. 3 ст. 38 КУпАП, а отже максимум 21.02.2018, проте суд першої інстанції не надав жодної оцінки зазначеним обставинам і взагалі не досліджував питання щодо строків. На думку апелянта, якщо б даному питанню була б надана належна оцінка, було б встановлено, що реальна дата початку перебігу процесуального строку суттєво відрізняється від зазначеної прокурором.

Крім цього апелянт стверджує, що судом порушено вимоги ст. 277 КУпАП п'ятнадцятиденний строк встановлений для розгляду справ про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення надійшов до Солом'янського районного суду міста Києва 28.03.2018 року. Перше судове засідання було призначено на 15.05.2018 року. Розгляд справи неодноразово відкладався без поважних на те причин та без вручення їй повістки або підписання розписки і лише 22.06.2018 судом було прийнято рішення та винесено постанову про визнання її винною у вчинені адміністративного правопорушення.

Також вказує на те, що згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2017 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Пунктом 11 зазначеної Постанови судам рекомендовано дотримуватись вимог статей 277, 277-2, 278 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, однак навіть за умови порушення строків розгляду справи про адмінінсмтративне правопорушення, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.

Вказує на те, що судом першої інстанції проігноровані загальні вимоги до розгляду справ про адміністративні правопорушення. Ігнорування судом доречних аргументів особи яка притягається до відповідальності, на думку апелянта, є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 ЗУ &q?в ;Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини&quпр; повинні застосовуватись судами, як джерело права.

Зазначає, що судом першої інстанції не приймалися до уваги її доводи про відсутність у неї прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Крім цього апелянт вказує на те, що при вирішенні питання щодо наявності складу адміністративного правопорушення судом першої інстанції не враховано те, що матеріали, надані в обґрунтування цього подані в фотокопіях, не засвідчених належним чином. Це стосується договору дарування на квартиру за № 707 від 11.05.2017 року та додатки до нього. Додатки до протоколу не є оригіналами чи дублікатами, а отже не відповідають визначенню, передбаченому ст. 251 КУпАП щодо документів, як доказів і не можуть бути враховані як доказ її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Стверджує, що суд першої інстанції не дослідив належність та допустимість доказів, а відтак стверджувати про їх достатність є, на думку апелянта, не обґрунтованим та передчасним.

Щодо невірного застосування норм матеріально права ОСОБА_2 зазначає, що 19.11.2001 шляхом приватизації, право власності на квартиру у м. Харкові оформлено на ОСОБА_2 (донька) і ОСОБА_4 (мати) у рівних частинах по 50%. Інформація про належне на праві власності нерухоме майно зазначена нею у декларації за 2016 рік. 11.05.2017 року за договором дарування їй, ОСОБА_2, за рішенням її мами - ОСОБА_4, подаровано 50% квартири, тобто другу її частину, приватизовану раніше.

Вважає, що вона не придбавала майно та не отримувала дохід з 1/2 квартири, подарованої їй матір'ю, оскільки договір дарування за своєю природою є безоплатним договором, і Законом України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) не передбачено обмеження щодо прийняття подарунків від близьких осіб, і такі подарунки не розглядаються як дохід, внаслідок якого суттєво змінюється майновий стан.

Саме тому вона вважала, що отримання 1/2 квартири за договором дарування від її мами не є доходом, а також не є придбанням майна і відповідно, на думку апелянта, це не підлягало повідомленню про суттєві зміни у майновому стані. В подальшому, у зв'язку з відсутністю єдиної думки із зазначеного питання і неоднозначністю правової позиції, нею 31.08.2018 подано декларацію про суттєві зміни у майновому стані.

Стверджує, що суб'єктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення згідно з положеннями статті 1 Закону характеризується виключно прямим умислом, а тому оскільки вона не придбавала квартиру та не отримувала у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» доходу, умисних протиправних дій вона не вчиняла.

Також вказує на те, що на користь відсутності у неї умислу свідчить той факт, що вона самостійно і добровільно внесла відомості до декларації, і тому очевидно, що жодного умислу приховати від держави інформацію про наявність у неї майна не було, проте даній обставині судом першої інстанції уваги не було приділено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, яка підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини 2 статті 172-6 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є неподання або несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбаченої Законом України &q?ай;Про запобігання корупції&q?ак;.

У відповідності з приміткою до ст. 172-6 КУпАП, суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1,підпунктах &quun;а&qute; і &qun ;в&qu='; пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України &q?ра;Про запобігання корупції&qu=';, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

До вказаних осіб належить і ОСОБА_2, яка несвоєчасно подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані і її дії містять ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення.

Однак, при розгляді даної адміністративної справи, судом 1-ї інстанції в достатній мірі не враховано, що дане правопорушення стало наслідком недостатньої поінформованості ОСОБА_2 в цьому питанні і маючи суперечливу інформацію щодо його вирішення, про що свідчать її пояснення (а.с. 6), надані по суті вчиненого правопорушення, в яких вона зазначає, що право власності на квартиру у м. Харкові оформлено в 2001 році на неї та її матір у рівних частинах по 50 %, після чого частка її матері у розмірі 50 % була подарована їй за договором дарування, який за своєю природою є безоплатним, як і сама приватизація, особа не умисно вчинила адміністративне правопорушення.

Також ОСОБА_2 послалась на ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», порушення якої їй інкримінують, в якій чітко зазначено «з моменту отримання доходу або придбання майна», у той час як вона фактично не отримувала в якості доходу другу частку квартири, а також не придбавала вказане майно, а повідомлення про суттєві зміни майнового стану вирішила внести для перестраховки. Отже, і ці пояснення ОСОБА_2 вказують на відсутність умислу на надання такої інформації або її спотворення.

Про те, що ОСОБА_2 не мала наміру приховувати своємайно та доходи, свідчить і факт подання нею декларації за місцем роботи за 2016 рік, відповідно до якої вона вказала себе однією із власників квартири АДРЕСА_1.

Апеляційний суд враховує, що вказаним правопорушенням не завдано значної шкоди державним чи суспільним інтересам, ОСОБА_2 розкаялась у своєму вчинку і не дивлячись на несвоєчасність, подала декларацію про майно, доходи та витрати, а саме - зміни у майновому стані, що свідчить про її бажання виправити свій проступок. Крім того, ОСОБА_2 вперше вчинила дії, за які передбачена адміністративна відповідальність, за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, є молодою за віком і відповідно, недосвідченою, що зменшує ступінь її відповідальності.

Оцінюючи в сукупності подію, наслідки та ставлення ОСОБА_2 до своїх дій, дані, які характеризують особу, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, наявні також усі підстави визнати її дії малозначними у відповідності до ст. 22 КУпАП.

Таким чином, суддя приходить до висновку про можливість на підставі ст. 284 КУпАП скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити і звільнити її від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого нею адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, якого буде достатньо для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нею та іншими особами нових правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно розумності строків розгляду справи про адміністративне правопорушення судом 1-ї інстанції, то розгляд цього питання не входить у компетенцію суду апеляційної інстанції.

Таким чином, керуючись ст. 294 КУпАП суддя Київського апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.М. Юденко