Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/106/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д.І.
Категорія - 121 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 року.Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого водієм Новокостянтинівської шахти ДП "Схід ГЗК", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч.4 ст.121 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2018 року ОСОБА_3 визнано винним за те, що він 23.07.2018 року о 05.50 год., по а/д М-12 Стрій-Тернопіль-Кропивницький-Знам'янка на 703 км, керував транспортним засобом у якого на одну вісь були встановлені шини різних моделей з різними шарами малюнків протектора та мали місцеві пошкодження (розриви і розшаруванням каркаса), що оголюють корд. Таким чином, ОСОБА_3 порушив пункт 31.4.5 (б,г) Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2018 по справі №390/1170/18 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення і закрити провадження у справі. Поновити строки на оскарження. Зазначає, що з вказаною постановою він ознайомився лише 02.11.2018 під час ознайомлення з матеріалами справи, тому вважає, що строки на оскарження даної постанови ним не були пропущено. У цій постанові відсутня інформація про набрання нею законної сили. Вказує, що несвоєчасне надання йому постанови по справі позбавило його законного права на оскарження прийнятого рішення.

Вказує, що згідно переглянутого відео, що долучено до матеріалів справи - протоколу відсутня інформація про зупинку т/з та водія, що ним керував. На відео видно, що т/з знаходиться припаркованим на узбіччі дорожнього покриття вказаного автошляху, відсутня інформація про водія, що перебував за кермом під час зупинки цього т/з.

Так, 23.07.2018 року, він перебував у транспортному засобі НЕМАН 52012, державний номер НОМЕР_1 в якості пасажира та прямував разом з іншими пасажирами на своє постійне місце роботи: Новокостянтинівської шахти ДП Схід ГЗК. Саму зупинку транспортного засобу він не бачив. Хто перебував за кермом вказаного автобусу теж не бачив, за вимогою працівників поліції він вимушений був надавати пояснення, як штатний водій підприємства, де перебуває на обліку вказаний транспортний засіб. Тому, вимоги працівників поліції, щодо технічного стану т/з ніяким чином, не мають відношення до нього. Він вимушений був на вимогу працівників поліції та свого безпосереднього керівництва надати для огляду власні документи на право керування т/з.

Під час розгляду справи по суті, головуючим суддею Пасічник Д.І. не було навіть витребувано, маршрутний (шляховий) лист від 23.07.2018 т/з НЕМАН 52012, державний номер НОМЕР_1, хто саме керував в день складання протоколу про адміністративне правопорушення керував цим т/з та хто несе відповідальність за його технічний стан. А відомості, що містяться в постанові суду були безпідставно перенесені з протоколу до судового рішення, без з'ясування фактичних обставин справи та відповідність зазначених подій.

Також, звертає увагу суду, що у працівника патрульної поліції відсутні повноваження щодо перевірки технічного стану транспортного засобу, оскільки дана перевірка проводиться виключно уповноваженими ліцензованими суб'єктами господарювання, що мають відповідну ліцензію на проведення авто технічної експертизи, а органи державної влади та управління не є суб'єктами господарювання, а отже, вони не можуть ані мати відповідних ліцензій, ані взагалі проводити такі перевірки, перевіряючи глибину та малюнок протектора коліс власним зором, здійснюючи фотографування та відеозапис бокової частини коліс.

Вбачається, що поданий до суду протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено з істотними порушеннями норм процесуального права, а його вина у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП є недоведеною та спростовується обставинами справи, які підтверджують відсутність в його діях ознак правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення йому строку на подання апеляційної скарги підлягає задоволенню, оскільки він не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції та із судовим рішенням ознайомився лише 02 листопада 2018 року.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 237291 від 23.07.2018 р., який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та самим ОСОБА_3, а також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ВР № 43792) від 08.02.2018 року, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та відеозаписом події від 23.07.2018 року, що міститься на DVD-диску, доданого до матеріалів справи.

Доводи апелянта про те, що в даному випадку він не є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.121 КУпАП, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.121 КУпАП відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були дослідженні відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться на DVD диску, долученого до матеріалів справи.

З відеозапису вбачається, що 23.07.2018 року проводився огляд автомобіля НЕМАН 52012, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно відео знаходився на узбіччі траси з працюючим двигуном. З автомобілю вийшов ОСОБА_3 та на питання працівників поліції повідомив, що згідно шляхового листа зараз має працювати не він на даній зміні, але оскільки даний водій занедужав він вийшов замість нього. Даний факт ОСОБА_3 був підтверджений на відеозаписі два рази та спростовує доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, що за кермом автобуса знаходився не він та поліцейські не мали права складати щодо нього протокол про адмінправопорушення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до визначених Правилами дорожнього руху України термінів, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Як встановлено у п.2.3 «а» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вказаним вимогам.

Таким чином, за вимогами чинного законодавства водій повинен уникати керування транспортними засобами, не маючи достовірної інформації про відповідність їх технічного стану та обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Та обставина, що, як стверджує ОСОБА_3, транспортний засіб, який є об'єктом адміністративного правопорушення, після технічного контролю визнано технічно справним, жодним чином не зменшує ступінь вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення і не є обставиною, яка виключає можливість здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки він прийняв цей автомобіль до керування та перевозив на ньому пасажирів.

Твердження апелянта, що працівники поліції не мають повноважень на перевірку технічного стану транспортного засобу, оскільки дана перевірка проводиться виключно уповноваженими ліцензованими суб'єктами господарювання, що мають відповідну ліцензію на проведення автотехнічної експертизи, суд не приймає, оскільки працівниками поліції не проводився повний технічний огляд транспортного засобу з визначенням всіх технічних показників, яким має відповідати технічно справний автомобіль, а було проведено лише візуальний огляд, в результаті чого виявлено, що у даного авто на одну вісь були встановлені шини різних моделей з різними шарами малюнків протектора та мали місцеві пошкодження, що оголюють корд, що є порушенням п.31.4.5 ПДР України та відповідно зафіксовано в протоколі. Даний огляд та встановлення цих порушень не потребує спеціальних знань від працівників поліції та наявності відповідної ліцензії, тому дані доводи апелянта задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі (серія ВР №43792) від 08.02.2018 року ОСОБА_3 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП. Та 23.07.2018 року ОСОБА_3 знову вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 КУпАП.

Отже, обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 121 КУпАП знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, інших доказів, які б наведені обставини спростовували не надано, та у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні ним цього правопорушення, поза розумним сумнівом.

Суддею суду першої інстанції накладено стягнення в межах санкції ч. 4 ст. 121 КУпАП з дотриманням вимог ст. 38 КУпАП.

Згідно із ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 23.07.2018 року, що не заперечував в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3

Судом першої інстанції на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення 10.09.2018 року, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП та не включає в себе стадію оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що передбачена главою 24 КУпАП.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не сплинули, а суду апеляційної інстанції підстав скасувати постанову районного суду не має.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко