Провадження № 33/824/351/2018 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 16 квітня 2018 року, об 11 годині 45 хвилин в м. Києві по вул. Уманській, 29, керував автомобілем «Фольксваген Поло» номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з'ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав, що розгляд у суді першої інстанції проведений формально, а зібрані матеріали досліджені із неналежною повнотою. Звернув увагу на те, що 03.07.2018 ним було подано через канцелярію місцевого суду письмові заперечення на складений щодо нього адміністративний матеріал, однак суддею вони були проігноровані. Указав на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис з місця події є неповним. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що працівники поліції фактично підійшли до його автомобіля, який був припаркований та безпідставно склали протоколу про адміністративне правопорушення, при цьому апелянт заперечував факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, що на його думку стверджується наявними у матеріалах справи поясненнями, які у нього відібрали працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вважав, що поза увагою судді місцевого суду залишилась та обставина, що працівниками поліції при оформленні матеріалів були грубо порушені вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема працівники поліції не забезпечили йому право пройти освідування на стан сп'яніння безпосередньо на місці події, а відразу висловили вимогу пройти такий огляд у медичному закладі. Окрім цього, звернув увагу на ігнорування працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП про необхідність відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, які мають явні ознаки сп'яніння. Просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 події адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до оскаржуваної постанови, у вину ОСОБА_3 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про прядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція). За змістом цих нормативних документів водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння.

Визнаючи винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суддя місцевого суду послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснення ОСОБА_3 та його розпискою про зобов'язання не керувати транспортним засобом, відеозапис із нагрудної камери поліцейського. Однак висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП базуються на неповно досліджених доказах, що призвело до їх неналежної оцінки і погодитись із ними не можливо.

Так, відповідно до правової позиції ЄСПЛ, висловленої у рішенні «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. У даній справі протокол не містить даних, які могли би бути використані у якості доказу, зокрема пояснення ОСОБА_3 Будь-якого доказового значення протокол про адміністративне правопорушення у даній справі не має, тому він без належних правових підстав визнаний доказом. Щодо пояснень ОСОБА_3, то із них вбачається, що він висловлював згоду на проходження огляду на стан сп'яніння, проте поліцейські йому у цьому відмовили, мотивуючи фактом початку складання протоколу про адміністративне правопорушення. Наданий поліцейськими відеозапис із нагрудної камери є фрагментарним, триває всього 20 секунд і не відображає всього перебігу з'ясування обставин адміністративного правопорушення. Суд звертає увагу на те, що за цим відеозаписом не можливо ідентифікувати особу, якій висувалась вимога про проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки обличчя цієї особи на відеозаписі не видно, прізвища особи поліцейськими не називається, будь-яких документів чи ідентифікаційних ознак особи поліцейськими на камеру не демонструється. Щодо пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, то ці свідки були допитані судом апеляційної інстанції. За змістом пояснень цих свідків у їх присутності ОСОБА_3 на пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння відмовився. Коли свідок ОСОБА_5 сказав ОСОБА_3 про те, що за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння настає така ж відповідальність, як і за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 висловив згоду на проходження такого огляду. Проте, поліцейські відмовили у направленні його на такий огляд, мотивуючи складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку суду, зазначеними вище доказами вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доводиться. Аналізуючи положення зазначених вище нормативних документів можливо зробити висновок про те, що під відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння необхідно розуміти категоричне і остаточне небажання виконати вимогу поліцейського про проходження такого огляду. При цьому, водій не позбавлений права висловити згоду на проходження такого огляду у випадку першочергової відмови до моменту коли така відмова буде зафіксована у відповідному протоколі. Як вбачається із пояснень самого ОСОБА_3, він висловив згоду на проведення огляду на стан сп'яніння, проте поліцейські йому відмовили в цьому. Цю обставину підтвердив і свідок ОСОБА_5, пояснивши те, що ОСОБА_3 висловив згоду на проходження огляду. При цьому суд вважає необґрунтованою відмову поліцейських від направлення ОСОБА_3 для проведення огляду на стан сп'яніння із мотивів складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно до положень Інструкції, підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення є відмова особи від проходження огляду на стан сп'яніння, висловлена у присутності двох свідків. Між тим, у присутності свідків ОСОБА_3 висловив згоду на проведення огляду на стан сп'яніння. Тобто така згода мала місце у момент, коли протокол про адміністративне правопорушення не міг бути ні складений, ні розпочате його складання, у зв'язку із чим у поліцейських не було підстав не направляти ОСОБА_3 для проведення огляду на стан сп'яніння.

При оцінці дій як ОСОБА_3 так і поліцейських у зазначеній обстановці, суд звертає увагу і на наступне. Відповідно до практики ЄСПЛ, висловленою у рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інших чисельних рішеннях, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою кримінального провадження, а протокол про адміністративне правопорушення фактично за своєю суттю відповідає обвинуваченню у кримінальному провадженні. За змістом п.п. «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення. Це дає підстави стверджувати те, що поліцейські повинні були детально проінформувати ОСОБА_3 щодо характеру, причин і обставин передбачуваного правопорушення та наслідків у випадку його вчинення. Не вчинивши до складання протоколу про адміністративне правопорушення цих дій поліцейські допустили порушення прав ОСОБА_3, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв'язку із чим їх подальші дії, пов'язані із фіксацією правопорушення не можливо визнати законними. Наведене у своїй сукупності вказує на те, що зібраними у справі доказами вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена.

За цих обставин постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року щодо ОСОБА_3 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п.1.ч.1.ст. 247, ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАПу зв'язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька