АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ІгнатовР.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постановуСвятошинського районного суду міста Києва від 12.01.2018, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 12.01.2018, а провадження по справ закрити у зав'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також апелянт просить викликати в судове засідання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що поліцейськими було порушено порядок проведення огляду на стан сп'яніння. Вказує, що поліцейським його було змушено сказати на камеру, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння. При цьому був лише один свідок. Також в апеляційній скарзі наголошується, що підпис, який міститься в поясненнях, ОСОБА_2 не належить. Крім того, як зауважує апелянт, матеріали справи також не містять направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, що на його думку спростовує факт вимоги його проходити у медичному закладі. Не вручено йому і копію складеного протоколу про адміністративне правопорушення. Наголошується і на тому, що водія не відсторонювали від керування транспортним засобом, водійське посвідчення не вилучалось. Суд не викликав і не допитував свідків по справі, натомість розглянув справу поверхнево.

Окремо в апеляційній скарзі зазначається, що судом порушено вимоги ст.33 КУпАП, так як у матеріалах справи не міститься документів на підтвердження характеризуючи особи-правопорушника відомостей. Апелянт вважає, що місцевим судом обмежено його право на апеляційне оскарження строком до десяти днів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, 26.11.2017 об 08:10 год. керував автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 перехресті вул. Пушкінська в м.Констянтинівка Донецької обл. з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, червоні очі. Від продуття алкотестера «Drager 6810» та проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5. ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, заслухавши пояснення ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи та відповіді на питання суду, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, п. 2.5. ПДР України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч.1 ст.130КУпАПпередбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №012271 від 26.11.2017 (а.с. 1), поясненнями свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3, 5), поясненням самого водія ОСОБА_2 (а.с. 6), рапортом поліцейського (а.с. 4), відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с 10), які в своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 перехресті вул. Пушкінська в м. Констянтинівка Донецької обл. з ознаками алкогольного сп'яніння і відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, з огляду на що суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, щодо пояснень ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні від 06.04.2018, що наявні в справі письмові пояснення він писав на підтиктовку поліцейського по примусу, бо його тривалий час не відпускали, в той час як в нього існувала гостра необхідність доставити переміщуваний ним товар до пункту призначення, оскільки товар дороговартісний і його про стойку необхідно також додатково оплачувати, − то до зазначеного суд відноситься критично, оскільки будь-яких даних щодо оскарження з боку сторони захисту неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.

Не підтверджено також жодними доказами і тверджень апеляційної скарги в частині того, що наявний в письмових поясненнях особи, на яку складено протокол підпис, ОСОБА_2 не належить.

Разом з тим, посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, є взаємовиключним з самим правопорушенням, яке ставиться в вину ОСОБА_2‒ відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Невирішення поліцейськими питання про відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом після складання працівниками поліції протоколу, не спростовує самого факту ігнорування водієм положень ПДР України, за яке передбачено відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд приймає до уваги доводи ОСОБА_2щодо порушень працівниками поліції положень ч.2 ст.254 КУпАП, які полягають у неврученні особі, яка притягується до відповідальності копії складеного на неї протоколу, однак зазначене не спростовує факту порушення ОСОБА_2 вимог п.2.5. ПДР України, а отже не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови у зв'язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення, як про це просить останній в своїй апеляції.

Щодо невиклику свідків по справі, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, то з огляду на наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, існуючі письмові пояснення цих свідків, а також на віддаленість місця їх проживання − суд вважає їх виклик недоцільним.

Питання підсудності розгляду даної справи, яке виніс на розгляд захисник, на переконання суду на даній стадії розгляду не підлягає, при тому, що як пояснив ОСОБА_2, при складанні протоколу поліцейськими він вказав адресу проживання його родича в м.Києві як власну, а отже справу було направлено на розгляд до суду згідно правил ч.2 ст.276 КУпАП, тобто за місцем проживання порушника.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо порушення судом вимог ст.33 КУпАП та обмеження права на апеляційне оскарження строком до десяти днів, є неспроможними, поза як, по-перше, положення ст.33 КУпАП не застосовуються до порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.2 ст.33 КУпАП), по-друге, строк на апеляційне оскарження чітко визначений законом і судом в резолютивній частині ОСОБА_2 роз'яснено порядок його реалізації(ч.2 ст.294 КУпАП).

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження, суддя апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови Святошинського районного суду міста Києва від 12.01.2018та закриття провадження по справі відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, як того просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.01.2018 про визнання ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення, − залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов