ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3260/18 Суддя суду 1 інстанції: Гуренко М.О.
Провадження № 33/818/189/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Колтунова А.І., за участю прокурора - Радіонова С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Згідно цієї постанови

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352, 40 грн.

Судом зазначено, що відповідно до протоколу № 397 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, від 19.09.2018 року, ОСОБА_2, будучи посадовою особою місцевого самоврядування - депутатом Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, який, згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну Е-декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік., а саме: 20.04.2018 року, а тому його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою у зв'язку з відсутністю належних доказів, які б підтвереджували склад адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не з'явився, що в силу вимог ст.294 КУпАП не є перепоною для апеляційного розгляду.

12.11.2018 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції повідомлення, в якому вказав, що він не зможе відвідати судове засідання у зв'язку з хворобою опорно-руховоого апарату.

Оскільки зазначена заява не містить прохання про відкладення розгляду справи, то вважаю, що є правові підстави для розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами декларування - є особи, зазначені у пункту 1, підпункті «а» пункту 2 частини 1 ст. 3 Закону, інші особи, зобов'язані подавати декларації відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді депутата Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 20.04.2018 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто з порушенням вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Декларацію подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

У даному випадку, суб'єктивна сторона дій ОСОБА_2 виявилась у тому, що останній при обставинах викладених в протоколі про вчинення корупційного правопорушення, а також вказаних в інших матеріалах справи, вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, несвоєчасно, а саме 20.04.2018 року, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно ст. 1 Закону визначено, що правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження , вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/ або цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов'язують держави вживати заходи для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов'язковими для України.

В рішенні від 08.10.2005 року скарга № 8812/02 у справі «Wypych v. Poland» Європейський суд з прав людини відхилив скаргу члена місцевої ради в Польщі, який відмовився подати свою майнову декларацію, стверджуючи, що визначений законодавством обов'язок розкривати деталі його фінансового та майнового стану порушував статтю 8 Європейської конвенції про права людини.

Європейський суд з прав людини схвалив оприлюднення та інтернет-доступ до декларацій, вважаючи, що "широка громадськість має правомірний інтерес в тому, щоб пересвідчитися, що місцева політика є прозорою, а інтернет-доступ до декларацій робить доступ до такої інформації дієвим та простим". "Без такого доступу цей обов'язок не матиме практичного значення або реального впливу на міру поінформованості громадськості".

Відповідно до п.п. 12,13 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

ОСОБА_2 надав пояснення, жодних заперечень щодо порушень законодавства при складанні протоколу не заявляв.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, складений уповноваженою державою особою, і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що своєчасно подати декларацію йому завадили технічні збої офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції (сервер НАЗК не працював), апеляційним судом не приймається та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до листа В.о. директора ДП «Українські спеціальні системи» - Голтвяниця К.Є. №07-530 від 27.04.2018 (а.с. 41),технічних несправностей та перебоїв у роботі ресурсів порталу, які б завадили поданню документів з 01 січня 2018 року по 27 квітня 2018 року не зафіксовано, окрім 02.01.2018 року та 15.03.2018 року.

За наведених обставин посилання апелянта щодо відсутності умислу та складу адміністративного правопорушення не спроможні.

За змістом ст.ст.279,280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_2, та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Вид адміністративного стягнення суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані, й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду А.І. Колтунова