Справа № 308/186/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26.04.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Гошовського Г.М. за участі захисника - адвоката Ракущинця А.А. розглянув справу, в якій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, притягнутий до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, подав апеляційну скаргу на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.03.2018.

В оскарженій постанові зазначено наступне.

«06.01.2018 року о 10 год. 10 хв. ОСОБА_2 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Перевірка документів» на в'їзд в Україну в ППр «Тиса» за спробу незаконного перетину ДК із Угорщини в Україну, тобто такий на паспортний контроль пред'явив паспортний документ громадянина Угорщини НОМЕР_1, виданий 20.04.2017 року, чим порушив вимоги ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду та в'їзду гр. України» за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУПАП України.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати цю постанову і закрити провадження в справі. Зазначає, що вчинені ним дії не підпадають під ознаки правопорушення, вказані у ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки пред'явлений ним працівнику Державної прикордонної служби України паспорт громадянина Угорщини є належним документом для в'їзду в Україну, як і паспорт громадянина України для виїзду за кордон, пред'явлений ним тому ж працівнику після категоричної відмови останнього впустити його на територію України за паспортом громадянина Угорщини. Зауважує, що пред'явлений ним паспорт громадянина Угорщини виданий йому відповідно до законодавства Угорщини, є дійсним і до цього часу багаторазово сприймався працівниками Державної прикордонної служби України як належний документ для в'їзду в Україну. Зазначає також, що притягнутий до відповідальності з порушенням Європейської конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997, ратифікованої Україною 20.09.2006 року та п.12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль».

Одночасно ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, яке є складовою апеляційної скарги, проте Апеляційний суд його не розглядає, оскільки скарга подана в межах цього строку.

ОСОБА_2 був своєчасно і належним чином сповіщений про місце і час розгляду справи, однак у судове засідання не прибув і клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Апеляційний суд заслухав пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевірив матеріали справи, доводи апеляційної скарги і вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Ці вимоги закону у справі не додержано.

Так, частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Даних, які вказували б на наявність в діях ОСОБА_2 ознак такого правопорушення, в матеріалах справи немає.

З пояснення ОСОБА_2 вбачається, що він має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт громадянина Угорщини і при перетині державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України подав уповноваженому органу відповідний документ - паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_1, виданий 20.04.2017, який містив відповідні відомості про його особу і є дійсним. Оскільки працівник Державної прикордонної служби України категорично відмовився впустити його на територію України на підставі цього документа, він подав йому свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.12-14).

Доказів, які давали б підстави піддати сумніву належність кожного з поданих ОСОБА_2 уповноваженому органу Державної прикордонної служби України документів, у справі немає. Пред'явлення ОСОБА_2 уповноваженому органу Державної прикордонної служби України свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон після пред'явлення тому ж органу свого ж паспорту громадянина Угорщини належності будь-якого з цих документів не виключає.

Між тим, замість встановлення фактичних обставин даної справи суд першої інстанції вдався до з'ясування та оцінки законності факту подвійного громадянства ОСОБА_2, що не має відношення до складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Отже висновок суду першої інстанції про спробу ОСОБА_2 перетнути державний кордон України без відповідних документів фактичним обставинам даної справи не відповідає.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.03.2018 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, скасувати, провадження в справі закрити за відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гошовський Г.М.