Провадження № 3/761/7222/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Дмитро Олександрович, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м.Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №236370, 27.08.2018 о 12 год. 17 хв. Київська обл., смт. Семиполки, Київське шосе, 193А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», в присутності двох свідків, результати огляду - 0, 49 ‰, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав, вказав, що останньому не надавались дані щодо сертифікації вказаного приладу, за допомогою якого проводився огляд на стан сп'яніння.

Згідно з п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008, № 1103, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який діяв до 31 грудня 2015 року, для серійного виробництва в Україні ЗВТ (засобів вимірювальної техніки) або для ввезення їх на територію України партіями передбачалося проведення державних випробувань та занесення цих ЗВТ до Державного реєстру ЗВТ.

1 січня 2016 року на територію України набрав чинності новий Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон), яким не передбачено проведення державних випробувань ЗВТ, натомість передбачено здійснення оцінки відповідності законодавчо регульованих ЗВТ вимогам технічних регламентів.

На вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, поширюється дія Технічного регламенту законодавчо регульованих ЗВТ. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року № 94, яка набрала чинності 4 вересня 2016 року.

Згідно з ч.1 ст. 11 та ч.1 ст. 28 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» відповідність введеної в обіг, наданої на ринку або введеної в експлуатацію в Україні продукції вимогам усіх чинних технічних регламентів, які застосовуються до такої продукції, є обов'язковою, за винятком випадків, визначених у зазначених технічних регламентах та ст. 12 цього Закону (особливості перехідних періодів застосування технічних регламентів).

У випадках, визначених у технічних регламентах, якими передбачене застосування процедур оцінки відповідності, виробник або уповноважений представник (від імені та під відповідальність виробника) повинен складати декларацію про відповідність.

У декларації про відповідність заявляється про те, що виконання вимог, які застосовуються до продукції та визначені у відповідних технічних регламентах, було доведено.

Відповідно до п.п. 22, 56 Технічного регламенту виробники забезпечують супроводження ЗВТ, які вони вводять в обіг, зокрема копією декларації про відповідність. Саме виробник (або за письмовим дорученням його уповноважений представник) складає декларацію, якою бере на себе відповідальність за відповідність ЗВТ вимогам, визначеним у Технічному регламенті. У декларації про відповідність зазначається, зокрема, інформація про видані призначеним органом з оцінки відповідності сертифікати.

Тобто, для ЗВТ, які введені в обіг з 4 вересня 2016 року, виробник ЗВТ повинен складати декларацію про відповідність, а імпортери та розповсюджувачі забезпечити супроводження таких ЗВТ декларацією про відповідність, крім перехідного періоду, визначеного п.5 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, згідно з яким сертифікати відповідності ЗВТ затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Згідно з п.3 наказу Мінекономрозвитку від 13 липня 2016 року № 1161 «Деякі питання ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки»,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 серпня 2016 року за № 1081/29211, ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує зберігання до 1 січня 2019 року інформації про затверджені типи ЗВТ, внесені в установленому порядку до набрання чинності Законом до Державного реєстру ЗВТ.

Станом на 31 грудня 2015 року до Державного реєстру ЗВТ було занесено газоаналізатори Alcotest .... Interlock XT (зокрема, виконання з умовним позначенням Alcotest 6820, призначений для вимірювання вмісту парів етилового спирту у повітрі, що видихається людиною), виробництва фірми Drager Safety AG &aзо; Co. KGaA, Німеччина, номер за Державним реєстром У788-14, та видано сертифікат відповідності ЗВТ затвердженому типу № UA-MI/2-4574-2014 від 1 вересня 2014 року, який був чинним до 27 березня 2017 року. Дані на прилад «DRAGER ALCOTEST 6820» в Державному реєстрі ЗВТ відсутні, як відсутні і сертифікати відповідності ЗВТ затвердженому типу.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також тієї обставини, що відомості про сертифікацію приладу «Драгер», за допомогою якого проводився огляд на стан сп'яніння, відсутні, не приймає до уваги як доказ результат тесту, зроблений за допомогою приладу «Драгер», оскільки відсутність сертифікації вказаного приладу викликає сумніви в його достовірності та не може вважатись належним та допустимим доказом перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння. Доказів того, що водію пропонувалось пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу, який має сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на місці зупинки транспортного засобу та останній відмовився від проходження огляду за допомогою такого приладу, - до матеріалів справи на надано, як не надано й інших доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, 247, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга до відповідного апеляційного суду подається через місцевий суд, що виніс постанову.

Суддя: