ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/71/18
Єдиний унікальний № 321/1201/18 Головуючий в 1-й інстанції - Діденко Є.В.
Категорія - ст. 124 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Білоконев В.М., за участю представника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - захисника ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника Шеремет Р.Б., розглянувши, у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого керівником ферми (Данія), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, мешкає: АДРЕСА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 03 серпня 2018 року о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ CLS 250 CD1 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі 0081032 «Світловодське-Астраханська-Нововасилівка-Ботієве» в районі опори ЛЕМ № 53. перед перестроюванням, пов'язаним з маневром виїзду на зустрічну смугу руху, для об'їзду перешкоди, не переконався у безпечності маневру, і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21 150 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався у попутному напрямку. В результаті ДТП травмованих осіб немає, транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_2 допустив порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 вважає, що справа розглянута суддею упереджено, оцінка доказів здійснена з порушеннями, суддя без достатніх на те підстав прийняв лише неналежні та суперечливі докази, а також постанова суду містить посилання на обставини, які не тільки не доведені матеріалами справи, а й яких не існувало взагалі та які матеріалами справи спростовуються.

ОСОБА_2 підданий адміністративному стягненню за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. При цьому йому інкриміноване порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Сам ОСОБА_2 пояснив, що рухався на автомобілі MERCEDES-BENZ по прямій ділянці дороги зі швидкістю близько 40 км/год. З причини аварійності дорожнього покриття ОСОБА_2 знизив швидкість до 30 км/год та, увімкнувши покажчик лівого повороту, почав об'їзд вибоїни на дорозі. При цьому він упевнився, що його маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_4 знаходився позаду на значній відстані. Інших транспортних засобів на дорозі не було. Виходячи з викладеного, дії водія ОСОБА_2 повністю відповідають вимогам Правил дорожнього руху України.

Зазначені пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджуються зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та будь-якими іншими доказами не спростовані, крім неспроможних пояснень водія ОСОБА_4, які суперечать матеріалам справи.

Так водій ОСОБА_4 пояснив, що в момент виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 на зустрічну смугу руху, відстань між транспортними засобами становила 20-25 метрів. Пояснення в цій частині спростовуються зафіксованими на схемі місця ДТП слідами екстреного гальмування автомобіля ВА321150, довжина яких становить не 20-25, а 47 метрів. Тобто, в момент виїзду автомобіля MERCEDES-BENZ на зустрічну смугу відстань між транспортними засобами не могла бути меншою за довжину гальмівного шляху, оскільки водій ОСОБА_4 почав екстрене гальмування саме у зв'язку зі зміною напрямку руху автомобілем MERCEDES-BENZ. Більш того, враховуючи середню швидкість реакції водія - 0.5 с та час спрацьовування тормозного приводу - до 0,6 с, з моменту виявлення небезпеки для руху до моменту екстреного гальмування пройшло ще близько 1 секунди. Навіть якщо пояснення водія ОСОБА_4 в частині швидкості 100 км/год вважати правдивими, то з моменту виникнення небезпеки для руху і до моменту початку екстренного гальмування автомобіль під його керуванням проїхав ще приблизно 27 метрів. Тобто, в момент виникнення небезпеки для руху автомобіль ВАЗ-21150 знаходився від автомобіля MERCEDES-BENZ на відстані не менше, ніж 70-75 метрів.

Така відстань була більш ніж достатньою для виконання водієм ОСОБА_4 вимог п.п.12.1-12.3 Правил дорожнього руху України.

З незрозумілих причин водій ОСОБА_4 зазначені вимоги ПДР не виконав та саме він допустив зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ. Вважає, що водій ОСОБА_4 за умови вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху, мав можливість уникнути зіткнення транспортних засобів як шляхом гальмування аж до зупинки транспортного засобу, так і шляхом об'їзду автомобіля MERCEDES-BENZ. Можливість об'їзду також беззаперечно підтверджена схемою місця ДТП, на якій місце зіткнення транспортних засобів зафіксоване на відстані 2,8 м від лівого по ходу руху транспортних засобів узбіччя. Оскільки габаритна ширина автомобіля ВАЗ-21150 становить 1,65 м, відстань між автомобілем MERCEDES-BENZ та лівим узбіччям була більш ніж достатньою для об'їзду та уникнення зіткнення автомобілів.

Також звертає увагу суду, що всі наведені розрахунки є табличними та не потребують спеціальних знань в області автотехніки. Також звертає увагу, що ці розрахунки проведені навіть з позиції зменшення заявленої водієм швидкості автомобіля ВАЗ-21150, оскільки гальмівний шлях цього автомобіля 47 м не є повним. Тобто він не закінчується кінцем гальмуванням і самостійною зупинкою транспортного засобу. Автомобіль ВАЗ-21150 зупинився саме від удару і цей удар був такої сили, що автомобіль ВАЗ-21150 розвернуло на 90° та він зупинився поперек дороги. Виходячи з цього можна зробити припущення, що швидкість автомобіля ВАЗ-21150 була значно вищою від заявленої водієм, хоча для її визначення і потрібні вже спеціальні знання.

Як він зрозумів з тексту оскаржуваної постанови та позиції судді, для водія ОСОБА_4 не існує вимог п.п.12.1-12.3 ГІДР та п.13.1 ПДР: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу». При цьому, за твердженням судді водій ОСОБА_2, хоча і виконав всі вимоги ПДР, однак не дивлячись на численні порушення ПДР іншим водієм, є винним в ДТП та повинен понести покарання без встановлення факту порушення ним закону.

Всі зазначені обставини були доведені судді при розгляді справи, однак безпідставно проігноровані без належного обґрунтування позиції судді в самій постанові. Вважає за необхідне проаналізувати твердження судді, викладені в постанові, щодо приблизності показань потерпілого та збільшення гальмівного шляху (абзац 5 сторінка 2 постанови). Суддя зазначив, що потерпілий дав тільки приблизні пояснення щодо відстані між автомобілями в момент виникнення небезпеки. При цьому саме ці приблизні пояснення суддя прийняв як доказ у справі, проігнорувавши не приблизні, а точні дані схеми місця ДТП та довжину гальмівного шляху, з якою погодився і потерпілий, підписавши схему. Щодо збільшення гальмівного шляху, то твердження судді взагалі важко пояснити. Дійсно, обидва автомобіля рухались. Однак, по-перше, швидкість руху автомобіля ВАЗ-21150 була значно більшою за швидкість автомобіля MERCEDES-BENZ та, по-друге, гальмівний шлях був суттєво скорочений, а не збільшений, оскільки закінчився внаслідок зіткнення транспортних засобів, а не самостійної зупинки автомобіля ВАЗ-21150. Вважає, що всім зрозуміло, що якби не зіткнення, то гальмівний шлях був би більшим ще на декілька десятків метрів.

Враховуючи все викладене, вважає, що оскаржувана постанова винесена суддею упереджено. Суддя послався на суперечливі та неспроможні докази, проігнорувавши при цьому як дані схеми ДТП, так і вимоги ПДР щодо обох водіїв та фактичне виконання чи невиконання цих вимог. Суддя за надуманими підставами відхилив усі належні докази сторони захисту та прийняв для обґрунтування постанови неналежні та суперечливі пояснення потерпілого, внаслідок чого висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши в судовому засіданні представника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - захисника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника Шеремет Р.Б., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновки суду щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що дійсно у вказаний в протоколі день і час він рухався по автодорозі, але побачивши попереду ями на дорозі, вирішив їх об'їхати. Перед цим, він бачив, що позаду нього на значній відстані рухався інший автомобіль, тоді він увімкнув лівий показчик повороту і почав об'їжджати ями, виконуючи маневр виїзду ліворуч на зустрічну смугу руху. Коли почав виїжджати, в його автомобіль ззаду в'їхав автомобіль ВАЗ 21150 під керування потерпілого. При виконанні маневру він не бачив, як автомобіль ВАЗ 21150 виконував маневр обгону його автомобіля. Зазначив, що водій автомобіля ВАЗ 21150 їхав зі значною швидкістю, і саме тому не встиг загальмувати.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні першої інстанції підтримав позицію ОСОБА_2, додавши, що на його думку, враховуючи довжину гальмівного шляху 47 метрів, як зазначено у схемі ДТП, то момент виникнення небезпеки для водія автомобіля ВАЗ 21150 виник набагато раніше, ніж за 20-25 метрів як зазначив у поясненнях потерпілий. А тому в діях водія ОСОБА_4 є порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, оскільки, як би він обрав безпечну швидкість, то зіткнення би не було. Крім того, зауважив, що у протоколі неправильно вказано, що ОСОБА_2 скоїв зіткнення, адже насправді зіткнення скоїв потерпілий ОСОБА_4

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що у вказаний в протоколі день і час він рухався по автодорозі на автомобілі ВАЗ 21150. Попереду нього у попутному напрямку рухався автомобіль MERCEDES-BENZ. Тоді потерпілий почав виконувати маневр обгону, виїхавши на зустрічну смугу руху. Раптово, приблизно за 20-25 метрів автомобіль MERCEDES-BENZ, не вмикаючи попереджувальний сигнал, виїхав перед його автомобілем також на зустрічну смугу руху. Враховуючи, що швидкість автомобіля MERCEDES-BENZ була приблизно 30-40 км/ год, а його автомобіль рухався зі швидкістю приблизно до 100 км/год, він почав екстрено гальмувати, але зіткнувся з автомобілем. Вважає, що саме ОСОБА_2 винний у вчиненні ДТП, так як він не міг знати, що той раптово виїде перед ним під час обгону.

Під час розгляду справи постановою суду було призначено судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму ДТП», проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Згідно з висновком експерта №9-578 від 13.09.2018 року ОСОБА_6, вбачається, що водій автомобіля MERCEDES-BENZ CLS 250 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1,10.3 Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля ВАЗ-21150 реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3, 12.6 ґ), 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації, в діях водія ОСОБА_2 є невідповідність вимогам п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв'язку з ДТП.

В діях водія ОСОБА_4 є невідповідність вимогам п.п. 12.6 ґ), 12.9 б) Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв'язку з ДТП.

Технічна можливість у водія автомобіля MERCEDES-BENZ CLS 250 CDL реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21150 реєстраційний номер НОМЕР_3, залежала від виконання ним вимог п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля ВАЗ-21150 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4, при умові руху з дозволеною швидкістю, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ CLS 250 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 379442 від 04.08.2018 року (а.с. 2.); висновком за результатами перевірки матеріалів ЄО № 1818 від 03.08.201 8 року (а.с3); схемою місця ДТП з фотознімками (а.с. 5); поясненнями ОСОБА_2 в судовому засіданні в частині обставин ДТП; поясненнями ОСОБА_4 в судовому засіданні; висновком експерта № 9-578 від 13.09.2018 року за результатами інженерно-транспортної експертизи.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам, та належним чином мотивував у постанові свої висновки, які відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином наявними доказами про справі повністю підтверджується вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, вони не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши характер вчиненого правопорушення, та особу правопорушника.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 314/3123/18