Справа № 169/801/18
Провадження № 3/169/386/18
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року смт Турійськ

Суддя Турійського районного суду Волинської області Тітівалов Р.К., з участю секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Турійського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП, а саме, що він 04 жовтня 2018 року об 11 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки FORD «F150», номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Луцькій в смт Турійськ, не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яка подавалася завчасно за допомогою жезла, не зупинився і був затриманий шляхом переслідування патрульним автомобілем на вулиці Луцькій в смт Турійськ, чим порушив вимоги пункту 2.4 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що 04 жовтня 2018 року в обідню пору він із ОСОБА_2 рухався належним його дружині автомобілем марки FORD «F150» по вулиці Луцька в смт Турійськ. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_2, а він на пасажирському сидінні, оскільки вживав алкогольні напої в той день. Службовий автомобіль їхав назустріч, зупинився біля ринку і поліцейський, виходячи з автомобіля, подавав вимогу про зупинку тоді, як їхні автомобілі вже практично зрівнялися на дорозі, а не завчасно. ОСОБА_2 не мав можливості зупинитися в тому місці, оскільки там пішохідний перехід, за яким місце для зупинки маршрутних транспортних засобів і знову пішохідний перехід, між якими є стоянка, яка була заповнена транспортними засобами. ОСОБА_2 продовжив рух, шукаючи місце для зупинки з дотриманням правил дорожнього руху. Бачачи, що службовий автомобіль здійснив розворот та переслідує їх, ОСОБА_2 зупинив автомобіль біля суду по вулиці Луцька, 14 в смт Турійськ, що знаходиться приблизно за 100-150 метрів від того місця, де поліцейський подавав вимогу про зупинку. Стверджував, що автомобілем не керував, матеріали про правопорушення поліцейський оформляв на ОСОБА_2, а потім на нього. У письмових поясненнях та протоколі написав, що був за кермом та згідний з порушенням, на прохання поліцейських, оскільки і його, і ОСОБА_2 тривалий час не відпускали з відділу поліції.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, всебічно, повно й обєктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суддя дійшов до такого висновку.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу допустимості, належності і достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 013361 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 04 жовтня 2018 року об 11 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки FORD «F150», номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Луцькій в смт Турійськ, не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яка подавалася завчасно за допомогою жезла, не зупинився і був затриманий шляхом переслідування патрульним автомобілем на вулиці Луцькій в смт Турійськ.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог пункту 2.4 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху України.

Статтею 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення до протоколу додано письмові пояснення останнього та свідка ОСОБА_2, копію протоколу відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП та копію постанови відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Допитаний в ході розгляду справи як свідок поліцейський ОСОБА_3 показав, що складав протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. На початку жовтня 2018 року він з поліцейським ОСОБА_4, рухаючись по вулиці Луцькій в смт Турійськ, побачив в районі ринку автомобіль, який рухався з порушенням правил дорожнього руху і за кермом якого був ОСОБА_1 Прийняли рішення зупинити його та включили проблискові маячки. Колега вийшов з автомобіля і подав жезлом вимогу про зупинку. Водій не зупинився, у звязку з чим вони почали його переслідування. Автомобіль зупинився навпроти Турійського районного суду. Наближаючись до автомобіля бачив, що громадянин ОСОБА_2 обходив автомобіль. Коли підійшли до автомобіля то ОСОБА_1 сидів на пасажирському місці спереду. Вказував, що ОСОБА_1 визнавав, що керував автомобілем. Пояснив, що там, де подавалася вимога про зупинку, знаходиться зупинка для маршрутних транспортних засобів, але на той час, на його думку, була можливість зупинитися. Інші очевидці події перехожі громадяни, відмовилися бути свідками.

Будучи допитаним як свідок, ОСОБА_4 показав, що 04 жовтня 2018 року перебував на патрулюванні разом з ОСОБА_3 На номер «102» надійшло повідомлення про те, що по вулиці Луцька в смт Турійськ рухається автомобіль Форд під керуванням ОСОБА_1 з підробленими номерними знаками. Вказане повідомлення стало підставою для зупинки. Вимогу про зупинку подавав, коли автомобіль був на відстані 10 метрів від нього. Стверджував, що водій мав можливість зупинитися між пішохідним переходом та зупинкою для маршрутних транспортних засобів. Оскільки він не зупинився, то почали переслідування. Хто був за кермом автомобіля Форд під час його руху не бачив, але, наближаючись до нього приблизно за 100 метрів бачив, як ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обходили автомобіль мінялися місцями. Спочатку обоє давали пояснення, що за кермом був ОСОБА_2 Інших свідків не вдалося залучити, оскільки всі, кому пропонували бути свідками, відмовилися. Для того, щоб не перешкоджати руху інших транспортних засобів, та в звязку з неможливістю скласти протокол на місці, поїхали до відділення поліції, де склали протокол затримання, а потім провели огляд ОСОБА_1 на стан спяніння в закладі охорони здоровя. Пояснити підстави затримання та освідування не зміг. Нагрудну камеру включив вже біля автомобіля Форд.

Свідок ОСОБА_2 показав, що 04 жовтня 2018 року керував автомобілем марки FORD, ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні попереду. Вимогу про зупинку поліцейський подавав, вибігаючи з службового автомобіля, практично на пішохідному переході. У тому місці не було можливості зупинитися, оскільки там зупинка маршрутних транспортних засобів. Зупинився приблизно за 100 метрів біля Турійського районного суду. Поліцейський підійшов і попросив предявити документи. Він вийшов з автомобіля та пішов за посвідченням водія до свого автомобіля, який стояв неподалік біля ринку. Повернувшись, предявив його та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу поліцейському. Потім сів за кермо та за вказівкою поліцейського поїхав до відділення поліції.

З дослідженого в ході розгляду справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського видно, що за кермом автомобіля Форд перебував ОСОБА_2, який на вимогу поліцейського приніс та предявив посвідчення водія, а потім і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Наведене свідчить, що поліцейський не ставив під сумнів те, хто керував автомобілем, оскільки перевіряв документи саме в ОСОБА_2

ОСОБА_1 сидів на пасажирському місці спереду і жодної вимоги до нього, в тому числі, і щодо предявлення посвідчення водія, щодо невиконання вимоги про зупинку чи порушення інших правил дорожнього руху, поліцейськими не ставилося. Суть розмови зводилася до необхідності доставити транспортний засіб у відділення поліції. Після декількох хвилин розмови автомобіль під керуванням ОСОБА_2 в супроводі поліцейських було переміщено до відділення поліції.

Всупереч вимог частини 2 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський не проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2, надані в судовому засіданні, узгоджуються із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині неможливості залучення свідків (очевидців події) суперечать відеозапису, оскільки з нього видно, що поліцейськими не пропонувалося перехожим громадянам бути свідками вчинення правопорушення.

Право зупинити транспортний засіб у разі необхідності залучити водія транспортного засобу як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення передбачено пунктом 6 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», проте жоден із присутніх поліцейських транспортні засоби з цією метою не зупиняв.

Будь-яких дій щодо встановлення й залучення свідків, які могли бачити і підтвердити факти невиконання вимоги про зупинку, переслідування, хто перебував за кермом в автомобілі Форд, чи виходили з автомобіля та чи мінялися місцями особи, які знаходилися в автомобілі, поліцейськими вчинено не було.

Показання поліцейських про те, що наближаючись до автомобіля Форд, вони бачили приблизно за сто метрів, як ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мінялися місцями, не можна визнати беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля з урахуванням того, що транспортний засіб вантажний пікап має великі габарити, на відео цього не зафіксовано, а достовірність розпізнання та ідентифікації особи на такій відстані є сумнівною.

Не узгоджуються і показання поліцейських щодо підстав зупинки: ОСОБА_3 стверджував, що автомобіль марки «Форд» рухався з порушенням правил дорожнього руху (здійснював маневри по дорозі), а ОСОБА_4 надходження повідомлення про підроблені номерні знаки на вказаному автомобілі.

На запит суду було надано рапорт поліцейського ОСОБА_5, відповідно до якого об 11 годині 14 хвилин 04 жовтня 2018 року на номер «102» надійшло повідомлення від анонімної заявниці про те, що по вулиці Луцькій в смт Турійськ рухається автомобіль Форд, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 з підробленими номерними знаками.

З рапорта поліцейського ОСОБА_3 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що на місці зупинки було перевірено номери агрегатів та номерні знаки зазначеного вище автомобіля, проте, ознак підробки не виявлено.

Зміст рапорту суперечить відеозапису з нагрудної камери, з якого видно, що на місці зупинки поліцейські не перевіряли ні номерів агрегатів, ні номерних знаків.

Крім того, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини справи, зокрема, час його вчинення, також суперечать відеозапису: у протоколі вказано, що автомобіль рухався об 11 годині 50 хвилин, хоча відповідно до відеозапису об 11 годині 38 хвилин поліцейські вже знаходилися біля автомобіля Форд і предявляли вимогу ОСОБА_2 надати посвідчення водія, що також виключає можливість керування ОСОБА_1 автомобілем об 11 годині 50 хвилин 04 жовтня 2018 року.

Твердження поліцейських про наявність у водія автомобіля Форд можливості зупинитися у тому місці, де подавалася вимога, без порушення правил дорожнього руху, не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони суперечать наданій на запит суду схемі розташування дорожніх знаків, дорожньої розмітки, зупинок, стоянок та виїздів по вулиці Луцька в смт Турійськ.

Аналіз наведених вище обставин та доказів в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про перебування ОСОБА_6 за кермом автомобіля за викладених в протоколі обставин, наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП, та про доведеність його винуватості у вчиненні цього правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає і ході розгляду справи не здобуто.

Що стосується визнавальних пояснень ОСОБА_1, наданих органу поліції 04 жовтня 2018 року, то суддя до уваги їх не приймає, оскільки визнавальні пояснення (показання) в повному обємі предявленого обвинувачення не можуть бути покладені в основу постанови про визнання винною особи та притягнення її до відповідальності без підтвердження іншими доказами в сукупності і така постанова не може ґрунтуватися виключно на визнавальних поясненнях та припущеннях, що цілком узгоджується із правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішеннях у справах «Бандалетов проти України» від 31 жовтня 2013 року, «Сальдуз проти Туреччини» від 27 листопада 2008 року.

Разом з тим, слід зазначити, що давати пояснення (показання) з предявленого обвинувачення або відмовитися давати пояснення (показання), змінювати їх, визнавати чи не визнавати вину і відповідати на запитання є правом особи, яка притягується до відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Луценко проти України» від 18 грудня 2008 року Суд зазначив, що для вирішення питання про те, чи відповідало використання зізнавальних показань вимогам справедливості, викладеним у статті 6 Конвенції, та справедливості процесу у цілому слід брати до уваги якість доказів, у тому числі, чи не викликають обставини, за яких вони отримані, сумнівів у їхній надійності й точності. Суд відзначив, що він раніше встановив, що якщо національні судові органи зіштовхуються з декількома суперечливими версіями правди, що пропонуються однією особою, їхня остаточна перевага показанням, даним слідчим органам перед тими, що надані у відкритому суді, саме по собі не є проблемою з точки зору Конвенції, якщо ця перевага обґрунтована й самі показання надані особою добровільно. З іншого боку, надійність доказів буде підірвана, якщо вони отримані в порушення права на мовчання та привілеї проти самовикриття.

Право не викривати себе, зокрема, припускає, що обвинувач у кримінальній справі намагається довести своє обвинувачення проти обвинуваченого, не вживаючи доказів, що отримані від обвинуваченого. Якщо виникають сумніви щодо надійності певного джерела доказів, необхідність у підтвердженні його доказами з інших джерел, відповідно, зростає (справа «Саундерс проти Сполученого Королівства», «Яллог проти Німеччини», «Шабельник проти України»).

Проте, в цій справі на підтвердження першопочаткових зізнавальних пояснень в предявленому обвинуваченні за статтею 122-2 КУпАП немає жодних інших належних, достатніх і допустимих доказів, а на відеозаписі, наданому органом поліції, відсутні відомості про предявлення вимоги поліцейським про зупинку, про перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, який зупиняв поліцейський, про складання протоколу про адміністративне правопорушення, про відібрання пояснень як у ОСОБА_1, так і ОСОБА_2

Відсутність вказаних обставин на відеозаписі позбавляє суд можливості перевірити на предмет достовірності й надійності надані у відділенні поліції пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відеозапис закінчується об 11 годині 51 хвилині 04 жовтня 2018 року після того, як поліцейські разом із ОСОБА_1 зайшли в кабінет у приміщенні відділення поліції. Що відбувалося після того і до 12 години 50 хвилин 04 жовтня 2018 року (часу складання протоколу) не зафіксовано.

Також слід зазначити, що поліцейський на місці зупинки не вказував на невиконання вимоги про зупинку, порушення правил дорожнього руху та необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 чи ОСОБА_2

Відповідно до положень статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1, 2 статті 7 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП, на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя