АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/148/18Суддя 1 інстанції Гаєвий О. В.
Номер провадження 33/774/159/К/18Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. (десять тисяч двісті) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Учасники судового засідання:

Правопорушник ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 26.01.2018 року о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, із явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова) та на вимогу працівника поліції, у присутності двох свідків, відмовився на місці пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та проїхати до закладу охорони здоровя для проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 11 квітня 2018 року скасувати та провадження по справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не витребував із Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області інформації про наявність або відсутність відеозапису від 26.01.2018 року про події, описані у протоколі щодо відмови від проходження огляду на стан спяніння на місце зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Драгер», не дослідив «Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 26. 01.2018 року № 22, який наявний у матеріалах справи, не дослідив «ОСОБА_1 медичного огляду від 26.01.2018 року», не дослідив «Журнал реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», який наявний у матеріалах справи.

Окрім того, зазначає про те, що працівником поліції при порушенні щодо ОСОБА_2 провадження у справі про адміністративне правопорушення діяв не у відповідності до своїх повноважень та способу, що передбачені чинним законодавством, а тому відомості у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння і відмовився від проходження саме відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, не можуть бути визнані ні достовірними, ні допустимими доказами.

Також вказує на те, що сама по собі відмова від проходження огляду тільки в медичному закладі без попереднього огляду на місці зупинки в присутності свідків з використанням спеціальних технічних засобів, як це передбачено КУпАП, не утворює складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а дії поліцейського на власний розсуд, а саме вимога пройти огляд за допомогою алкотесту без муштука для дихання, призвели до порушення його прав як особи, яку притягують до відповідальності.

ОСОБА_2 зазначає про те, що абсолютно ідентичні письмові пояснення обох свідків, зазначених у протоколі, не можуть бути належним доказом, так як свідки не попереджалися про відповідальність за відмову від давання пояснень та завідомо неправдиві пояснення. Письмові пояснення свідків є дослівним відтворенням одне одного, виконанні навласноручно поліцейським на заготовленому раніше працівником поліції бланку, що викликає сумнів дотримання передбаченої законодавством процедури надання особистих свідчень свідком. Окрім того, у поясненнях свідків не відображено час їх відібрання та час, коли ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

Окрім того, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Також вказує на те, що на місці проведення огляду працівники поліції не надали жодного документу, який би підтверджував правомірність використання приладу «Драгер» без муштука для видиху повітря.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 26.01.2018 року о 18 год. 45 хв., отже не порушений термін інтервалом в 2 години, з моменту зупинки транспортного засобу працівником поліції, для проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2, вимоги та доводи апеляційної скарги, підтримав у повному обсязі й наполягав на її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши її законність і обґрунтованість в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 судом першої інстанції були дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №455576 від 26.01.2018 року, в якому водій ОСОБА_2 особисто вказав, що він не згоден з протоколом, підстав для проходження медичного огляду немає, алкоголь не вживав; поясненнями ОСОБА_2, які він надав в суді першої інстанції та пояснив, що свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнає та надав суду пояснення, згідно яких він 26 січня 2018 року під час зупинки автомобіля ВАЗ-2107, яким він керував у м. Покров, на вимогу поліцейського проїхати до лікарні з метою проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного спяніння відмовився, оскільки був тверезим. На місці він пояснював поліцейським, що дуже втомлений, оскільки їхав з далеку, і оскільки був емоційно схвильований, то відмовився проїхати разом з поліцейськими до лікарні. В подальшому, того ж дня він самостійно поїхав до лікарні і пройшов медичний огляд, який підтвердив, що він не перебуває у стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком № 22 від 26.01.2018 року. Під час наступних засідань по справі в суді першої інстанції, у своїх додаткових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння лише в лікарні, але на місці він хотів пройти огляд на стан алкогольного спяніння, однак це зробити було не можливо, оскільки як пояснив йому поліцейський до пристрою «Драгер» закінчились мундштуки; письмовими поясненнями інспектора СІП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3, згідно яких встановлено, що 26.01.2018 року під час чергового патрулювання в м. Покров він помітив підозрілий характер руху автомобіля ВАЗ-2107, а тому зупинивши вказаний автомобіль під час перевірки документів водія ОСОБА_2, ним було виявлено, що останній може перебувати у стані алкогольного спяніння, про що свідчили запах алкоголю із роту, млява мова і загальна втомленість водія. У звязку із вказаними обставинами, водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер», а потім після його відмови запропоновано проїхати до медичного закладу для огляду на встановлення ступеню спяніння. Водій ОСОБА_2 в присутності двох понятих відмовився від цього, оскільки вважав себе тверезим. Потім при спілкуванні з водієм, він сказав, що на пристрій «Драгер» на даний час закінчились мундштуки, які необхідні для проведення медичного огляду, і лише тоді правопорушник погодився на проведення медичного огляду на місці, а від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі категорично відмовився. Водію ОСОБА_2 були розясненні його права і обовязки, після чого відносно нього складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім цього, на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення від свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були відібрані письмові пояснення, які долучені до справи; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані в судовому засіданні, надали суду ідентичні один одному пояснення згідно яких встановлено, що вони були запрошені працівником поліції під час складення адміністративного протоколу відносно водія ОСОБА_2, який в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на місці за допомогою пристрою «Драгер» та від проходження такого освідчення в медичному закладі відповідно до встановленого законом порядку. Вказані покази повністю збігаються з їх письмовими поясненнями, наданими на місці вчинення адміністративного правопорушення, які жодним чином з боку правопорушника не спростовується; поясненнями свідка ОСОБА_6, які він надав в суді першої інстанції та пояснив, що він працює лікарем в КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» ДОР, надав суду показання про те, що 26.01.2017 року він працював черговим лікарем в нічну зміну з 19 год. до 07 год. ранку. Під час чергування, до нього з письмовою заявою звернувся гр. ОСОБА_2 та просив провести відносно нього медичне освідчення на стан алкогольного спяніння у звязку із особистими обставинами. Він таке прохання гр. ОСОБА_2 задовольнив та провів його огляд на стан алкогольного спяніння, під час якого встановлено, що гр. ОСОБА_2 не перебуває у стані алкогольного спяніння, про що зроблений відповідний висновок. Під час проведення вказаного огляду він керувався Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року та внутрішніми наказами по лікарні, але якими саме він наразі вказати не може.

При апеляційному розгляді ОСОБА_2, також підтвердив, що працівники поліції пропонували пройти йому огляд у медичного закладі на стан спяніння, але він відмовився.

Тому обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів по справі не вбачається.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 455576 від 26 січня 2018 року, як доказ ніким не спростовувався. Доказів, які спростовують дані протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційному суду не надано.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

На думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що обидва пояснення свідків були заповнені однією особою на попередньо надрукованому невідомими особами бланку, що викликає сумнів дотримання передбаченої законодавством процедури надання особистих свідчень свідком.

Як убачається з матеріалів справи основний текст пояснень свідків заповнено власноруч і лише незначна частина тексту, що стосується особистих відомостей понятих, виготовлені за допомогою принтеру (а.с. 2 -3).

Такі пояснення не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності і тому були покладені в основу рішення суду про визнання вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів по справі не вбачається.

Окрім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що в матеріалах справи не міститься направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, так як, відповідно до розділу ІІ вищевказаної Інструкції, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається, тільки тоді, коли водій погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоровя, та зазначене направлення передається в медичний заклад. На підставі направлення здійснюють огляд особи. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2, в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі.

Також не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині того, що він протягом двох годин з моменту складання протоколу пройшов медичний огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, висновок, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 січня 2018 року № 22 не спростовує даних, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення в тій частині, що ОСОБА_2 відмовився пройти огляд на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя.

Суд першої інстанції, належним чином мотивувавши свої висновки, правильно встановив всі обставини, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, підлягають зясуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних підстав для сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Отже, вказані встановлені обставини і докази в їх сукупності, які є належними і допустимими та узгоджуються з положеннями ст. 266 КУпАП, підтверджують винність ОСОБА_2 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування норм матеріального або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнути на користь держави судовий збір у сумі 352 (триста пятдесят дві ) гривні 40 копійок залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1