Справа № 214/7057/18
3/214/2308/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого у Саксаганському РВК, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №190828 від 11.10.2018, ОСОБА_2 11.10.2018 о 22-42 годин в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по вул. Олександра Поля, буд.2 керував транспортним засобом ВАЗ 21144 д.н.з. НОМЕР_1 маючи тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, відповідно до постанови Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №55811545 від 07.05.2018, чим порушив п.2.1а ПДР України та вчинив, правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, в судове засідання зявися захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3, пояснив, що останній свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та надав клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, коли кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Приймаючи до уваги викладене вище, з метою розгляду справи у розумні строки, справа розглянута в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі наявних у ній доказів.

Правилами ст.245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Приймаючи до уваги приписи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява №7460/03), беручи до уваги передбачене ч.2 ст.187 КУпАП адміністративне стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України обєкт правопорушення, обєктивна сторона, субєкт та субєктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Вина це обовязкова ознака субєктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення.

Так, диспозицією ч.3 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Отже, обовязково ознакою субєктивної сторони цього правопорушення є вина субєкта правопорушення, яка полягає в тому, що він, усвідомлюючи встановлені стосовно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, здійснював керування ними.

При цьому, субєктивна сторона зазначеного правопорушення передбачає умисел або необережність, але з пояснень ОСОБА_2, наданих ним у складеному щодо нього протоколі та аналізу вищезазначених норм закону, в діях останнього умислу або необережності на керування транспортним засобом особою, яка тимчасово обмежена у такому праві, не вбачається.

Як видно з довідки з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України «Армор» від 12.10.2018, постановою Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №55811545 від 07.05.2018 ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві керування транспортним засобом (а.с.3).

Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що ОСОБА_2 вручено копію вказаної постанови державного виконавця, тобто що він знав про те, що його обмежено у праві керування транспортними засобами.

При цьому, жоден із долучених до матеріалів справи доказів не містить даних про те, що ОСОБА_2 було відомо про винесення державним виконавцем постанови від 07.05.2018. Дані про ознайомлення ОСОБА_2 із цією постановою, направлення або вручення йому її копії в матеріалах справи відсутні, що дає підстави вважати, що останній не знав та не міг знати про існування такої постанови, а тим паче про тимчасове обмеження його у праві керування транспортним засобом.

Також, суддя звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення.

Окрім того, під час перевірки матеріалів справи щодо ОСОБА_2, судом встановлено, що працівниками поліції в підтвердження вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення не долучено жодних даних щодо обставин, через які був зупинений водій ОСОБА_2, тобто справа не містить відомостей щодо причини зупинки водія, що передбачені ст.35 Закону України «Про національну поліцію». Тому існують сумніви в неупередженості дій співробітників поліції, якими в повній мірі не виконано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп'яніння.

До матеріалів справи долучено лише рапорт інспектора поліції та довідку з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України «Армор» від 12.10.2018, що складені співробітниками патрульної поліції, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, а отже самі по собі ці документи не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Приймаючи до уваги те, що ч.2 ст.251 КУпАП передбачає, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суду не надані.

Всі зазначені вище порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про недоведеність вини ОСОБА_2 та унеможливлюють притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку складання протоколу має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Поміж іншим, у рішеннях від 30.05.2013 у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для зясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

За таких обставин в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, у звязку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, відповідно якого провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.33-35, ч.3 ст.126, п.1 ч.1 ст.247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбачених ч.3 ст.126 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Хомініч С.В.