КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/308/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом не забезпечено всебічного, повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що він керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння.

За доводами апелянта, зупинка працівниками поліції його транспортного засобу була незаконною. При цьому, працівники поліції безпідставно висунули йому вимогу пройти огляд на стан сп'яніння, оскільки у нього не було ознак наркотичного сп'яніння, а наведені у протоколі («зіниці очей не реагують на світло», «тремтіння пальців рук») не відповідають інструкції, яка регулює проведення такого огляду.

Зазначає, що огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився без присутності свідків. При цьому, поліцейськими не було складено акт огляду водія на стан сп'яніння на місці та відповідного направлення на огляд в медичну установу.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 10.04.2018 о 18 год. 26 хв. керував автомобілем «Citroen»,д.н.з. НОМЕР_1, по проспекту Перемоги, 74 в місті Києві з ознаками наркотичного сп'яніння. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп'яніння. Зазначеним діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного від 14.04.2018 року, рапорту працівника УПП у м. Києві від 10.04.2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає таке рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі змісту рапорту працівника поліції Лавріненка А.В., ним у складі екіпажу патрульної поліції №1051 було зупинено автомобіль «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху. Під час спілкування у водія виявлено ознаки наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), у зв'язку з чим ОСОБА_1 за його згодою було направлено до медичної установи для проведення відповідного огляду.

Згідно з висновком КМНКЛ «Соціотерапія» від 14.04.2018, ОСОБА_1 на час огляду лікарем 10.04.2018 року перебував у стані наркотичного сп'яніння. Всупереч доводам апелянта, часом проведення огляду вказано 20:15.

На переконання суду апеляційної інстанції та обставина, що зазначені працівником поліції у протоколі ознаки наркотичного сп'яніння, що були виявлені у ОСОБА_1, не відповідають дослівно тим ознакам, що вказані в інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не свідчить про порушення порядку огляду на стан сп'яніння, оскільки у подальшому лікар-нарколог підтвердив підозру поліції та встановив, що ОСОБА_1 дійсно перебував у стані наркотичного сп'яніння.

Не свідчить про недійсність медичного огляду і відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп'яніння, оскільки судом встановлено та апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 дійсно був доставлений працівниками поліції та пройшов огляд у лікарні.

Що стосується доводів про відсутність свідків на місці зупинки транспортного засобу для проведення відповідного огляду, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п.12 розділу 2 інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове.

Таким чином, огляд на стан наркотичного сп'яніння неможливий на місці зупинки авто за допомогою алкотестера Драгер та проводиться лише в закладах охорони здоров'я. Участь свідків про проведенні такого огляду законом не передбачена.

Щодо доводів апелянта про те, що працівниками поліції не складався акт огляду водія, то слід зауважити, що зазначеною Інструкцією передбачено, що акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається лише у разі проходження особою огляду для виявлення вмісту алкоголю в організмі.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки його транспортного засобу, то це не є предметом розгляду даного провадження. При цьому, апелянтом не надано доказів того, що такі дії працівників поліції визнані незаконними.

Таким чином, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які б свідчили про незаконність оскаржуваної постанови. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Всебічно та повно дослідивши обставини справи, суд правильно дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПДР, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, яке суд апеляційної інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз