Справа № 344/1755/18
Провадження № 33/779/184/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Войцеховської Т.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Войцеховської Т.М. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн.40 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 03 лютого 2018 року о 05.25 годин в м. Івано-Франківську на перехресті вулиць Миру - Огарьова, порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме керував автомобілем «Ауді А6» н.з. НОМЕР_1 ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року адвокат Войцеховська Т.М. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст.ст. 245,252,280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Вважає, що суд першої інстанції, порушуючи елементарні принципи об'єктивного з'ясування обставин справи, став на сторону органу владних повноважень, відкинув та не дослідив докази, які виправдовують особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 взагалі не керував транспортним засобом «Ауді А6» НОМЕР_1, що чітко підтверджується відео файлами, які наявні в матеріалах справи.

Посилається на те, що місцевий суд проігнорував, що в матеріалах, долучених до протоколу, взагалі відсутній акт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, який є його невід'ємною частиною.

Судом проігноровано, що ОСОБА_2 не було роз'яснено його права та не запропоновано альтернативний спосіб проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.

Крім того, особи, які зазначені в оскаржуваній постанові, як свідки в суді взагалі не допитувалися, а письмові пояснення вказаних осіб складалися самими інспекторами поліції.

Просить постанову суду скасувати і закрити провадження по справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та адвоката Войцеховську Т.М., які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати постанову суду, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що він стверджував, що не керував транспортним засобом «Ауді А6» НОМЕР_1 та вважав, що вимоги працівників поліції щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп'яніння були незаконні.

Однак, суд першої інстанції вищевказані показання ОСОБА_2 залишив поза увагою, проігнорувавши його доводи та безпідставно відмовивши в задоволенні клопотання про дослідження доказів з боку сторони захисту, не вказав які саме докази, спростовують твердження про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_4, а не особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справа «Суомінен проти Фінляндії»).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

В судовому засіданні апеляційної інстанції з метою всебічного та повного дослідження обставин справи були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_4. стверджував, що саме він керував транспортним засобом марки Ауді А6» НОМЕР_1, а ОСОБА_2 перебував на пасажирському місці, коли вони за телефонним дзвінком його матері приїхали до місця дорожньо-транспортної пригоди. Вказував на те, що на місці події він повідомляв інспекторам поліції про те, що саме він керував транспортним засобом, однак поліцейські безпідставно вважали, що автомобілем керував ОСОБА_2, який перебував в автомобілі в якості пасажира.

В судовому засіданні апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5, який пояснив, що працює інспектором роти №1 УПП в Івано-Франківській області і саме він складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2. Вказує на те, що 03.02.2018 р. під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди він побачив, як автомобіль Ауді А6» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зупинився на перехресті вул.Миру-Огарьова. Коли, ОСОБА_2 підійшов до місця оформлення ДТП і почав спілкуватися, то він виявив у нього ознаки алкогольного сп'яніння і запропонував пройти йому огляд на стан алкогольного сп'яніння у відповідності до вимог діючого закону. Однак, останній безпідставно відмовився у присутності двох свідків. Вказує, що свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не могли бачити факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки були запрошені пізніше.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР 218268 від 03.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 03 лютого 2018 року о 05 год.25 хв. в м. Івано-Франківську, перехрестя вул.Миру-Огарьова керував транспортним засобом Ауді А6 НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності свідків.

Апеляційний суд приймає до уваги висновки колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року по справі справа №338/1/17 відповідно до яких візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зокрема, у вказаному рішенні вказується на те, що відповідно до статті 251 КУпАП, працівники поліції повинні надати відеозапис події, фотокартки та інші докази, які підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що дійсно після того, як працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, останній неодноразово стверджував, що не керував транспортним засобом і перебував в ньому в якості пасажира.

Разом з тим, перегляд вказаного відеозапису не дає можливості встановити особу водія транспортного засобу «Ауді А6» НОМЕР_1, оскільки відеозапис починається вже після зупинки вказаного транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Сукупність вищевказаних доказів носить суперечливий характер і не дає можливості встановити факт керування транспортним засобом марки Ауді А6» НОМЕР_1 ОСОБА_2, який обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року стосовно ОСОБА_2 скасувати.

Закрити провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис О.П. Васильєв

Згідно з оригіналом. Суддя: О.П. Васильєв