КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/745/2018 Суддя у першій інстанції: Новик В.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю захисника Чмель О.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його захисника Чмель О.С., на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_4 та його захисник Чмель О.Л., подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2018 про визнання винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянти зазначають, що суд не в повній мірі з'ясував усі фактичні обставини справи, не повністю дослідив і не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам, обставинам та поясненням ОСОБА_4 у зв'язку з чим притягнув до відповідальності за адміністративне правопорушення, яке останнім вчинено не було.

Апелянти зазначають, що суд в рішенні посилається на протокол серія БД № 176698 від 27.08.2018, про те, такий в матеріалах справи відсутній, а є тільки від 24.08.2018 року.

Також зазначають, що відповідно до рапорту поліцейського, ОСОБА_4 зупинили за порушення п. 9.2 б. ПДР, про те, ніякого протоколу щодо порушення даного пункту правил складено не було.

Крім того, апелянти посилаються, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 взагалі керував 24.08.2018 року о 14 год. 00 хв. автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на Кільцевій дорозі 19-Б, в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, оскільки відео запис з місця події містить лише те, що поліцейський знімає події зупинення свідків, 24.08.2018 року в 13.47 та пропонує їм бути свідками при відмові або погодженні якогось водія (без зазначення ПІП) пройти огляд в медичному закладі.

Також апелянти зазначають, що зі змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у керуванні ним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, тобто в порушенні п. 2.9 «а» ПДРУкраїни. Проте у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.08.2018 р. зазначено, що ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на думку апелянтів, не можуть братися до уваги, оскільки вони відібрані не належним чином, та вони на заготовлених бланках. Крім того в матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд в заклад охорони здоров'я, з метою проходження медичного огляду, що передбачено п. 8 Інструкції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Чмель О.Л., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, 24.08.2018 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 керував автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, на Кільцевій дорозі, 19-Б в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Однак ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_4 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові впроходженні огляду на стан наркотичного сп'яніння,у встановленому законом порядку у лікаря нарколога.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4, за ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, той факт, що останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, /а.с. 2/, відеозаписом з камер поліцейських, /а.с. 4/, та рапортом інспектора роти 1 батальйону 2 полку 1 УПП в м. Києві ДПП Куштер О.М., яким також підтверджується факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1.

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису з камер поліцейських, убачається, що ОСОБА_4 добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських, відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку в лікаря нарколога, в присутності свідків, та з дотриманням вимог Інструкції &q?он;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?я ;, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Доводи апелянтів про те, що суд не в повній мірі з'ясував усі фактичні обставини справи, не повністю дослідив і не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам, обставинам та поясненням ОСОБА_4 у зв'язку з чим притягнув до відповідальності за адміністративне правопорушення, яке останнім вчинено не було, були предметом апеляційного розгляду, та не знайшли свого підтвердження, під час апеляційного розгляду, оскільки судом першої інстанції, досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, та надано їм оцінку, в сукупності з поясненнями ОСОБА_4

Щодо посилання апелянтів, що суд в рішенні посилається на протокол серія БД № 176698 від 27.08.2018, про те, такий в матеріалах справи відсутній, а є тільки від 24.08.2018 року, то зазначення дати складання протоколу від 27.08.2018, в судовому рішення, суд апеляційної інстанції розцінює як технічну помилку, яку суд першої інстанції може усунути шляхом винесення постанови про виправлення описки, оскільки суд вірно посилається на серія протоколу БД № 176698, який наявний в матеріалах справи.

Стосовно твердження апелянта, що відповідно до рапорту поліцейського ОСОБА_4, зупинили за порушення п. 9.2 б. ПДР про те, ніякого протоколу щодо порушення даного пункту правил складено не було, вони також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглядав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за порушення п. 2.5 ПДР, за яке передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та в межах даного протоколу.

Щодо посилання апелянтів, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 взагалі керував 24.08.2018 року о 14 год. 00 хв. автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на Кільцевій дорозі 19-Б, в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, оскільки відео запис з місця події містить лише те, що поліцейський знімає події зупинення свідків, 24.08.2018 року в 13.47 та пропонує їм бути свідками при відмові або погодженні якогось водія (без зазначення ПІП) пройти огляд в медичному закладі, то суд апеляційної інстанції ставиться до них критично, оскільки, як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_4 в суді першої інстанції пояснив, що він керував транспортним засобом «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, та його зупинили інспектори поліції, які запропонували пройти огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, однак він відмовився, оскільки інспектори поліції повідомили, що може пройти сам огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога протягом двох годин. Не пройшов огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, оскільки не встиг протягом двох годин доїхати до лікарні. В стані наркотичного сп'яніння не перебував. Відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в присутності двох свідків.

Стосовно твердження апелянтів, що зі змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у керуванні ним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, тобто в порушенні п. 2.9 «а» ПДРУкраїни. Проте у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.08.2018 р. зазначено, що ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, то таке твердження апелянтів є помилковим, оскільки в рішенні першої інстанції встановлено, порушення ОСОБА_4 саме п. 2.5 ПДР України, а не п. 2.9 «а» ПДР.

Щодо пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на думку апелянтів, не можуть братися до уваги, оскільки вони відібрані не належним чином, містяться на на заготовлених бланках, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, дані свідки були на місці події, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_4 в іх присутності відмовився від проходження огляду у встановленому порядку, а те, що вони на заготовленому бланку не може бути підставою того, що вони є не належними та недостовірними.

На те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд в заклад охорони здоров'я, з метою проходження медичного огляду, що передбачено п. 8 Інструкції, слід зазначити, що ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду в законному порядку, тому в даному випадку оформлення направлення водія на такий огляд є недоречним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, та його захисника Чмель О.Л., - залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - -без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич