Справа № 408/1298/18-п
Провадження № 33/782/94/18
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року м.Cєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області Юрченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 04 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, призваного по мобілізації 09 липня 2015 року Лисичанським РВК Луганської області, заступника командира бойової машини - навідника оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч .4 ст. 172-11 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 172-11 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 2 465 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 352 грн.

Згідно постанови суду від 04 квітня 2018 року, 21 травня 2016 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд та не повертався до розташування військової частини до 22 травня 2016 року в умовах особливого періоду, чим порушив вимоги ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги. Оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції було порушено його право на справедливий судовий розгляд, вказує, що справу було розглянуто іншою датою ніж його повідомлено судовою повісткою та за його відсутності, а таким чином було порушено його право на захист. Судом не було встановлено з яких причин він був відсутній у військовій частині, та в який саме час він повинен був до неї повернутися.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що 20 квітня 2018 року загинув його рідний брат ОСОБА_2 , який також був військовослужбовцем та воював свій службовий обов`язок у зоні АТО. Це була непоправима велика втрата для нього самого та для його сім`ї, яка повергла їх у шок. Тому він не міг у таких умовах займатися захистом своїх прав З того часу минуло менше місяця і йому важко навіть зараз здійснювати свій захист.

Дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд дійшов наступних висновків.

Апеляційний суд поновлює ОСОБА_3 строк на оскарження постанови суду, оскільки вважає, що вказаний строк він пропустив з поважних причин.
З матеріалів справи вбачається, що суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , копію постанови йому було направлено 06 квітня 2018 року, однак відомості коли саме апелянт її отримав відсутні. Крім того з апеляційної скарги та доданих до неї документів, що ОСОБА_1 втратив рідного брата ОСОБА_2 , який проходив службу в зоні антитерористичної операції, та потребував часу, для його поховання та часу оголятися від моральної травми. Разом з тим, Апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення стверджується зібраними по справі доказами, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 15.03.2018 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 свою провину визнав, протоколом допиту свідка ОСОБА_4 (а.с.15-17), протоколом допиту свідка ОСОБА_5 (а.с.18-20), протоколом допиту свідка ОСОБА_6 (а.с. 21-23), протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_1 , (а.с.24-27) та іншими письмовими доказами.
Вищевказані зібрані по справі докази свідчать про те, що 21 травня 2016 року з 20:00 години по 22 травня 2016 року 21:00 годину ОСОБА_3 самовільно залишив підрозділ військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованого за адресою: смт. Станиця Луганська Луганської області в умовах особливого періоду.
Дії ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП кваліфіковані правильно, а накладене на нього стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що справу було розглянуто за його відсутності, чим було порушено право на захист є голослівними оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій вказав, що свою провину визнає у повному обсязі, просить суд його суворо не карати та зоглянути справу за його відсутності.
Постанова суду законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Керуючись ст.ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Біловодського районного суду Луганської області від 04 квітня 2018 року.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 04 квітня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП залишити без змін, а його апеляцію без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: