Справа № 447/2504/17 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 33/783/78/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року,

з участю захисника правопорушника

адвоката ОСОБА_3,

правопорушника ОСОБА_2,

встановив:

цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 320,00 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, 28 жовтня 2017 року о 02:03 год., ОСОБА_2, керував транспортним засобом марки "Фольксваген", н.з. RJA 6675, по пл. Ринок у м. Миколаєві, Львівської області в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9.а. ПДР України, а відтак вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 покликається на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до їх вивчення, наслідком чого, слало прийняття постанови, яка є незаконною та необґрунтованою.

Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 277-2 КУпАП ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи, йому не було вручено судову повістку, а на наявному в матеріалах справи поштовому повідомленні з відміткою про вручення останньому 30 листопада 2017 року поштового відправлення підпис нерозбірливий. Крім цього акцентує, що ОСОБА_2 не отримував судової повістки, оскільки в кінці листопада 2017 року, із-за виробничої необхідності, тимчасово проживав у м. Львові, а не за адресою своєї реєстрації.

Наголошує, що розгляд справи проводився за відсутності ОСОБА_2, а тому, в порушення вимог ст. 279 КУпАП, він був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи та користуватися правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Зазначає, що станом на 05 січня 2018 року ОСОБА_2 постанови суду від 18 грудня 2017 року не отримав, а про прийняте судом рішення довідався випадково.

Покликається на те, що ОСОБА_2 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнає.

Крім цього акцентує, що протокол про адміністративне правопорушення складено незаконно, з численними процесуальними порушеннями, а саме: ОСОБА_2 не було вручено під розписку другий примірник протоколу і немає відмітки у відповідній графі цього протоколу про відмову водія отримати другий примірник, також, в матеріалах справи з цього приводу відсутній рапорт посадової особи, котра складала протокол; немає жодних відміток щодо відсутності підписів ОСОБА_2 у протоколі; не вказано року, у якому відбулось правопорушення; не вказано жодних письмових доказів, якими обґрунтовується висновок працівника поліції про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП; протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено ще до проведення медичного огляду водія ОСОБА_2

Вважає, що протокол серії БР №035295 від 28 жовтня 2017 слід визнати недопустимим доказом.

Також покликається на те, що огляд водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння в Миколаївській КЦРЛ проведено з грубими порушеннями спільного наказу МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», котрий зареєстровано у МЮ України II П 2015 за № 1413/27858, а тому результати такого огляду, оформлені висновком, без складення акту медичного огляду, слід визнати незаконним, а відтак недопустимим доказом.

Зазначає, що після зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_2 за вказівкою працівників поліції проїхав до Миколаївської КЦРЛ для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, хоча за станом свого здоров'я взагалі не вживає спиртного, оскільки є інвалідом 3 групи, йому видалили ліву нирку.

Акцентує, що у вищезгаданому медичному закладі ОСОБА_2 запропонували пройти огляд з використанням пристрою газоаналізатора та відмовились пред'явити сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки на цей пристрій.

Наголошує, що ОСОБА_2 був готовий для відібрання біологічного матеріалу для проведення лабораторних досліджень, проте, черговим лікарем в цьому також було відмовлено.

Вважає, що вимога про проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у лікувальному закладі лише з використанням технічного приладу газоаналізатора є незаконною. Лікар повинен провести огляд відповідно до вимог Інструкції, зокрема, провести зовнішній огляд особи та відібрати біологічний матеріал з метою проведення лабораторних досліджень і отримання певних результатів.

Зазначає, що жодної з ознак алкогольного спяніння у водія ОСОБА_2 при огляді не виявлено та не відображено у Висновку № 187.

Звертає увагу на те, що не погоджуючись з результатами огляду, ОСОБА_2, відмовився поставити свій підпис у цьому документі. Черговим лікарем, в якості одного із свідків відмови підписати висновок записано працівницю прийомного покою Миколаївської КЦРЛ - чергову медичну сестру ОСОБА_4, однак вважає, що такий свідок не може бути в даному випадку незацікавленим.

Акцентує, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення не було дотримано положень Постанови ПВС України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Наголошує, що в судове засідання не було викликано в якості свідків медичних працівників та працівників поліції, що, на його думку, завадило суду об'єктивно зясувати всі важливі обставини по справі.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року, скасувати таку та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши виступ захисника правопорушника адвоката ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, оскільки такий пропущений з поважних причин і приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вищезазначених вимог закону, з'ясував всі обставини справи і докази у ній, а саме: протокол серії БР №035295 про адміністративне правопорушення від 28 жовтня 2017 року (а.с.1)., висновок № 187 Миколаївської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 жовтня 2018 року, дав їм належну правову оцінку, і прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, обравши стягнення в межах санкції даної статті, з чим погоджується і апеляційний суд.

Підстави, які б давали можливість суду апеляційної інстанції вважати зазначені в рішенні суду докази сумнівними та неправдивими, відсутні.

Крім цього, допитаний в суді апеляційної інстанції в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_5 пояснив, що 28 жовтня 2017 року, зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 через неосвітлений номерний знак, виявив у водія ознаки алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. В подальшому, запропонував пройти огляд на стан алкогольного спяніння з допомогою газоаналізатора «Драгер», але ОСОБА_2 відмовився, однак погодився пройти такий у медичному закладі, де був оглянутий лікарем, про що було складено відповідний висновок, який ОСОБА_2 відмовився підписати.

Свідок ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції пояснив, що на прохання ОСОБА_2 28 жовтня 2018 року приїхав забрати його автомобіль з місця події. Зазначив, що не бачив чи був ОСОБА_2 у нетверезому стані, однак чому написав у своїй розписці (а.с.6), що зобовязується не передавати автомобіль ОСОБА_2 до його повного витверезіння пояснити не зміг.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника правопорушника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

поновити захиснику правопорушника ОСОБА_2 адвокату ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника Моздзеровича В.А. адвоката Волощака С.З. залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року, якою Моздзеровича Володимира Андрійовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

у кримінальних справах ОСОБА_1

апеляційного суду

Львівської області