Справа № 302/1192/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19.11.2018 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Мишинчук Н.С., з участю адвоката Белла В.М., розглянув апеляційну скаргу особи, яка притягнута до відповідальності - ОСОБА_2 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2018 року.

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 діб.

Стягнуто з ОСОБА_2 352 грн. 40 коп. судового збору.

За постановою судді ОСОБА_2. визнаний винним у тому, що він 06.09.2018 о 17 год. 50 хв. в с. Майдан по вул. Борканюка, Міжгірського району, керуючи автомобілем НОМЕР_1 при зустрічному роз`їзді з автомобілем марки «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, допустив зіткнення автомобілів, проте всупереч 2.10 а ПДР України залишив місце ДТП.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд обґрунтував поясненнями наданими в судовому засіданні водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, рапортом працівника поліції чергової частини Міжгірського ВП ОСОБА_4, схемою ДТП та дослідженою в судовому засіданні відеозйомкою, наданою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду в частині накладеного стягенння необгрунтованою, що суд не дав належної оцінки обставинам правопорушення, належної оцінки доказам у справі, що призвело до застосування надто суворого стягнення. Зазначає, що він не заперечував обставин вчинення ДТП, стверджуючи, що не залишав місце дорожньо-транспортної події, а за допомогою односельчан витягнув свій автомобіль з кювету та доставив його на ремонт, оскільки вважав що з водієм ОСОБА_3 ним було досягнуто згоди щодо відшкодування вартості ремонту його автомобіля, яку він запропонував останньому в сумі 1000 доларів США. Однак, як йому стало відомо пізніше, ОСОБА_3 викликав працівників поліції для складання протоколу. Суд ці обставини не врахував, як і вимоги ст. 33 КУпАП, а тому однобічно та формально дійшов висновку про накладення на нього стягнення у виді адміністративного арешту. Просить змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення, замінивши таке на менш суворе, а саме штраф.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності апелянта на підставі ч.6 ст. 294 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Белла В.М. як представника водія ОСОБА_5, який не заперечив проти зміни накладеного судом першої інстанції на ОСОБА_2 стягнення, зазначаючи, що у суді першої інстанції було доведено, що водій ОСОБА_2 залишив місце ДТП, перевіривши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, судом одночасно розглянуто протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, запровадженого за ст. 124 КУпАП, якого суд повернув на відповідне дооформлення, в цій частині постанова суду апелянтом не оспорюється. Водночас, суд розглянувши протокол про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП, оцінивши здобуті у судовому засіданні докази, дійшов висновку про наявність складу правопорушення у діяннях водія ОСОБА_2 та наклав на нього стягнення, передбачене санкцією статті у виді адміністративного арешту.

При накладенні стягнення, як видно з постанови суду, враховано характер вчиненого правопорушення, тобто, суд визнав, що ОСОБА_2 вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху, а з урахуванням того, що останній не зміг вказати джерела доходів, не працює, вважав, що накладення штрафу, рівно як і громадські роботи є недоцільним та зам`яким стягненням.

Апеляційний суд бере до уваги апеляційні доводи про те, що накладене стягнення є надто суворим.

Відповідно до ст.32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках.

Суд першої інстанції визначивши адміністративний арешт ОСОБА_2 не мотивував які саме відомості про особу вплинули на висновки суду про необхідність накладення виняткового адміністративного стягнення.

Між тим, матеріали справи не містять таких відомостей про особу, які б свідчили про неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності чи інші відомості, які б негативно характеризували особу порушника.

Також суд не врахував, що громадські роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, у вільний від роботи чи навчання час, безоплатних суспільно корисних робіт, види яких визначаються органами місцевого самоврядування ( ст. 30-1, ст. 321-1, 21-2 КУпАП). Таким чином те, що ОСОБА_2 не працює, не позбавляло суд можливості накласти стягнення у виді громадських робіт.

Апеляційний суд погоджується з тим, що штраф є зам`яким видом стягнення , разом з тим, беручи до уваги вищевикладене, вважає, що достатньою мірою адміністративного стягнення з метою запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, слід накласти на ОСОБА_2 стягнення у виді громадських робіт. З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т АН О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2018 року в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 122-4 КУпАП - змінити.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.122-4 КУпАП у виді 40 ( сорока) годин громадських робіт.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя :