ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/369/18Головуючий у 1-й інстанції Іванчук В.М.
Провадження № 33/817/27/18 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

за участю представника особи, притягнутої до адмінвідповідальності, - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., жителя АДРЕСА_1, такого, що не працює,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП і накладено відповідно до вимог ч.2 ст.36 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2018 року скасувати, закривши провадження у справі. Крім того, просить викликати в судове засідання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також працівника поліції ОСОБА_7

Вказує, що місцевий суд про час та місце розгляду справи, а також про результат такого розгляду ОСОБА_2 не повідомляв, а копію постанови він отримав лише 25 вересня 2018 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт вважає, що суд порушив вимоги КУпАП, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Зокрема зазначає, що 08 червня 2018 року біля 16 год. 30 хв. по автодорозі Бережани-Підгайці-Монастириська автомобілем марки ВАЗ 2106 керував ОСОБА_6, а ОСОБА_2 знаходився на пасажирському сидінні. В цей момент автомобіль під його керуванням з'їхав у кювет та перевернувся.

Внаслідок цього вони змушені були шукати буксир, а коли повернулись, то на місці події вже знаходились працівники поліції та невідомі люди, які повідомили, що проживають у будинку, біля якого сталась ДТП. Вони ж і викликали працівників поліції. У своїх поясненнях працівникам поліції ОСОБА_2 вказав, що автомобіль належить йому, проте керував ним ОСОБА_6 Проте працівники поліції повідомили ОСОБА_2, що, оскільки він власник авто, на нього і буде складений протокол за фактом ДТП. Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_6 не пропонували пройти огляд на виявлення стану сп'яніння на місці ДТП, а також у медичному закладі.

Зазначає, що згідно рапорту старшого інспектора-чергового 08 червня 2018 року о 18 год. 40 хв. в поліцію поступило повідомлення ОСОБА_4 про те, що у с. Ковалівка мало місце ДТП із спричиненням майнових збитків, однак відповідно до зазначеного повідомлення вона не вказувала, яка саме була спричинена шкода та не конкретизувала деталі ДТП. Вказує, що не підтверджує факту завдання шкоди і схема ДТП. Інші відомості у рапорті, на думку апелянта, були вказані на підставі даних протоколів, які не відповідають дійсності.

Крім того, суд першої інстанції у своїй постанові, посилаючись на протоколи про адмінправопорушення за ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, вказує час вчинення правопорушень, однак у даних протоколах часу вчинення цих адмінправопорушень не зазначено. Не зазначено також дати та часу на фотознімках і відеозаписах, долучених до матеріалів справи та які були покладені в основу рішення.

Також, у своїй скарзі апелянт звертає увагу на те, що від проведення огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не відмовлялися, оскільки їм не було запропоновано пройти такий огляд, а поліцейським не було залучено двох свідків, які б підтвердили факт відмови проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того зазначає, що згідно відповіді Монастириського відділення поліції від 24.09.2018 року, яка надана на його запит, 08.06.2018 року на добовому чергуванні в складі ГРПП Монастириського відділення поліції перебували інспектори ОСОБА_10. та ОСОБА_11., однак матеріали адміністративної справи було складено працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Також, з даної відповіді вбачається, що у зв'язку із технічними неполадками матеріали відеофіксації не збереглись, а тому, на думку апелянта, відео, яке міститься у матеріалах адміністративної справи, не стосується події, що мала місце 08.06.2018 р.

Поряд з цим, як зазначає апелянт, після активації нагрудної відеокамери все спілкування працівника поліції повинно бути записано безперервно, однак відеозйомка з місця оформлення адмінматеріалів відсутня.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представника особи, яку притягнуто до адмінвідповідальності, ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи місцевим судом відносно ОСОБА_2 15 серпня 2018 року відбувся у відсутності останнього, при цьому повістки про час та місце розгляду справи він не отримував про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення адресату, а копію оскаржуваної постанови суду представник ОСОБА_2 отримав лише 25 вересня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи, що апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав 27 вересня 2018 року, тому, відповідно до ст. 289 КУпАП, 10-ти денний строк на її оскарження ним не пропущено.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП суд (суддя) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її у відповідності до закону.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані - це дані, які, маючи зв"язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказування фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Проте цих вимог закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не дотримано, внаслідок чого він, за наявності в матеріалах справи суперечливих доказів, прийшов до помилкового висновку про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130, ст.124 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адмінправопорушення серії АП2 №545577 від 08.06.2018 року, ОСОБА_2 08.06.2018 року на автодорозі Бережани - Підгайці - Монастириська 46 + 400 км., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1, будучи недостатньо уважним та не дотримуючись безпечної швидкості руху, допустив з'їзд автомобіля з проїжджої частини в приватне житлове господарство, чим порушив п.п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адмінправопорушення серії АП2 №545578 від того ж дня ОСОБА_2 керував вищезазначеним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння на місці та в медичному закладі категорично відмовився, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

З наявного в матеріалах справи рапорту старшого інспектора-чергового Монастириського ВП ГУНП Тернопільській області від 08.06.2018 року 08.06.2018 року о 18 год. 43 хв. поступило повідомлення від ОСОБА_4 про те, що в с.Ковалівка Монастириського району мало місце ДТП із пошкодженням майна. Виїздом встановлено, що 08.06.2018 р. о 17 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 не впорався з керуванням та пошкодив огорожу заявниці;

До даного протоколу про адміністративне правопорушення були долучені в якості доказу пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4, відповідно до яких 08.06.2018 року, перебуваючи по місцю свого проживання, о 17 год. 00 хв. почули сильний удар зі сторони дороги. Коли вийшли, щоб подивитись, що сталось, побачили, що пліт домогосподарства від дороги пошкоджено, а на території їх домогосподарства лежить перевернутий на даху автомобіль марки ВАЗ 2106 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, в якому знаходився один водій, який намагався вийти через бокове вікно водійської дверки, як у подальшому було встановлено - ОСОБА_2, який на їх думку, перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Даний протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, пояснення вищезазначених свідків стали основою для прийняття місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_1, пояснив, що автомобілем ОСОБА_2 керував його товариш - ОСОБА_6

В свою чергу свідок ОСОБА_6, який був допитаним в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням представника, пояснив, що дійсно 8 червня 2018 року близько 15 год. 30 хв. вони разом з ОСОБА_2 рухались в сторону м. Бучача Тернопільської області. ОСОБА_6 зазначив, що автомобілем керував він, оскільки ОСОБА_2 треба було дістатися до м. Монастириська, а йому до м. Бучача, у зв"язку з чим він попросив у ОСОБА_2 автомобіль. Через 5 кілометрів внаслідок поломки автомобіля вони перевернулися, з"їхавши через огорожу у господарство ОСОБА_9. Після цього вони з ОСОБА_2 відправились в село на пошуки буксиру. Через деякий час, повернувшись назад до автомобіля, побачили свідків ОСОБА_9, ОСОБА_4, а також працівників поліції, які в подальшому склали на ОСОБА_2 як власника автомобіля, протокол про адмінправопорушення за ст.124 КУпАП. На його пояснення про те, що автомобілем керував він, а не ОСОБА_2 вони відповіли, що розбиратись буде суд.

Також свідок ОСОБА_6 пояснив, що свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на місці ДТП одразу не було, а тому вони не могли бачити розвиток події з самого початку, в тому числі ОСОБА_2, який, за їх словами, нібито перебуваючи в стані алкогльного сп"яніння, намагався вийти з автомобіля.

З приводу складення на ОСОБА_2 протоколу про адмінправопорушення за ст.130 КУпАП йому нічого не відомо.

Такі пояснення свідка ОСОБА_6 підтверджують пояснення ОСОБА_2, які він давав зразу після ДТП, в зв"язку з чим місцевому суду необхідно було, при наявності показань свідків ОСОБА_9, проаналізувати їх, і лише після цього робити відповідні висновки щодо винуватості.

В силу вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адмінвідповідальності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130 та ст.124 КУпАП.

Враховуючи викладене, постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15 серпня 2018 р. підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, закривши провадження у справі щодо нього в зв'язку з відсутністю в його діях складу цих адміністративних правопорушень.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис