Справа № 304/1107/18
Провадження № 3/304/309/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., за участю секретаря судового засідання Гавій Л.В., прокурора Царя І.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли із Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, № 17 Перечинського району Закарпатської області, українця, громадянина України, начальника Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області, -

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

згідно протоколу № 12 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією від 09 серпня 2018 року, ОСОБА_1 ставиться за вину те, що він, обіймаючи посаду начальника Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ч. 2 ст. 52 вказаного Закону та п. 6 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 959/29089, без поважних причин не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме отримавши доходи, придбавши майно на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня відповідного року, зокрема придбавши 26 квітня 2018 року легковий автомобіль марки «Шкода СуперБ» за 263300 грн., отримавши 22 квітня 2017 року грошові позики в сумі 133 664 грн. від громадянина України ОСОБА_3 та в сумі 133 664 грн. від громадянина України ОСОБА_4, у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна, а саме 30 квітня 2017 року, подав тільки одне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, при цьому, що для кожного випадку отримання доходу або придбання майна подається окреме повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування.

Зазначені дії ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а саме як порушення вимог фінансового контролю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та разом зі своїм захисником просив провадження у даній справі закрити з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки отримавши 22 квітня 2017 року позики в розмірі 133 664,00 грн. згідно договору позики від 22 квітня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 255 та в розмірі 133 664,00 грн. згідно договору позики від 22 квітня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 256, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» своєчасно, в десятиденний строк, а саме 30 квітня 2017 року, подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані за формою, встановленою та розробленою НАЗК, що стверджується інформацією на сайті https://public.nazk.gov.ua за посиланням https://public.nazk.gov.ua/declaration/d2d989bb-c4c1-4ccd-bd32-ac14ca60fb3e, форма якої передбачала подання інформації щодо декількох випадків отримання доходу одним повідомленням, інакше особа, яка заповнювала відповідне повідомлення, не змогла б таке зробити. Відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає виключно за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. За своєчасне повідомлення, у тому числі з будь-яких інших випадків, наведених поліцейським, відповідальність згідно даної норми не передбачена. У протоколі про адміністративне правопорушення датою виявлення правопорушення вказано 09 серпня 2018 року, тобто дату складання такого, тоді як державі в особі НАЗК про нібито несвоєчасне повідомлення ним про суттєві зміни в його майновому стані стало відомо з моменту такого «несвоєчасного» повідомлення, тобто 30 квітня 2017 року. Таким чином вважає, що дату виявлення адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину, слід повязувати з датою оприлюднення вказаних даних, тобто 30 квітня 2017 року. Саме з цієї дати працівники Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції мали необхідну інформацію про так зване «несвоєчасне» повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Разом з цим, у протоколі не зазначено кінцевий термін (часові межі), коли він повинен був подати повідомлення у відповідності до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції». Вказані обставини не тільки визначають час вчинення адміністративного правопорушення, а і взагалі істотно впливає на висновки щодо наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Крім цього, у протоколі не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення, не зясовано мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби тощо) і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках мети правопорушення. Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не місять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь. Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, складений на власно створеному поліцейським бланку, а не на бланку, що виготовлений друкарським способом, форма якого передбачена п. 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 06 листопада 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, протокол № 12 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, від 09 серпня 2018 року відносно ОСОБА_1 складений оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_5 на підставі матеріалів, зібраних працівниками поліції, які фактично проводили перевірку дотримання вимог антикорупційного законодавства, відбирали пояснення, робили запити у звязку з перевіркою, збирали докази та інше. Між тим, в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно нього, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки відповідний орган поліції. Одночасно комплексний та системний аналіз ч. 1 ст. 4, п. 8 ч. 1 ст. 11, пп. 12, 12-1 ч. 1 ст. 12, ст. 48, ч. ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року № 1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року № 56 «Про затвердження Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» вказує на те, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо своєчасності подання декларацій, належить виключно до компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції. Таким чином, органи Національної поліції до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і змін у майновому стані субєктів декларування не відносяться. Посадовці Національної поліції вправі виключно у випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення. Працівники Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, здійснюючи перевірку ОСОБА_1 як субєкта декларування та складаючи відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, без відповідного звернення (доручення) НАЗК, діяли не в межах, не в порядку та не в спосіб, визначений Конституцією та законами України. За вказаних обставин протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 12 від 09 серпня 2018 року, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, не можна вважати належним та допустимим доказом у даній справі.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП з підстав, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 12 від 09 серпня 2018 року.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної прави, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що з 12 грудня 2016 року підполковника поліції ОСОБА_1 призначено начальником Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що підтверджується витягом з наказу № 219 о/с від 09 грудня 2016 року, а відтак відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) такий є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією.

Згідно абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Так, диспозиція ч. 2 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані, в той час як ОСОБА_1, при отриманні доходів з різних джерел, ставиться за вину подання тільки одного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Встановлено та вбачається із самого протоколу № 12 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, що 30 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав до Єдиного державного реєстру декларацій повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, зазначивши про отримання 22 квітня 2017 року двох позик на загальну суму 267 328 грн. та про придбання 26 квітня 2017 року автомобіля марки «Шкода Суперб», 2012 року випуску, а відтак своєчасно повідомив про зміни у своєму майновому стані, дотримавши вимоги ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 цього Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 2 ст.172-6 КУпАП є формальним і обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь при розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Крім цього, відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обовязкові ознаки корупційного правопорушення, звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа № 1-27/2010).

Також суддя враховує, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України та відповідно до ст. 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачає застосування судами Конвенції та практики ЕСПЛ як джерела права.

Так, у своїх рішеннях від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», «Гавенда проти ОСОБА_5» (Gaweda v. Poland, скарга № 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та «Амман проти Швейцарії» (CASE OF AMMAN v. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року, Європейський суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступний для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «ясності закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року та «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У свою чергу компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для зясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування чи в якості підстав для прийняття рішень (рішення № 46477/99 у справі «ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти Обєднаного Королівства»).

Згідно п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже враховуючи вищенаведене, а також те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суддя приходить до висновку про відсутність у його діях складу вказаного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 245, 247, 251, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення № 304/1107/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду Закарпатської області через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:ОСОБА_7