КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ПізняхівськогоФ.М.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 36,54 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 2 травня 2015 року о 5 год. 20 хв. в м. Києві по пр. Перемоги, керував автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою алкотестера «Драгер» № 3581, тест № 2553, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування прохання про поновлення пропущеного строку та скасування постанови судді, апелянт вказує на те, що про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо тільки 10 серпня 2018 року, коли він звернувся до сервісного центру МВС для здачі екзамену для відкриття категорії «С».

В 2010 році ним було втрачено посвідчення водія разом з копією картки фізичної особи-платника податків, у зв'язку з чим він звертався до ГУ МВС України в м. Києві, де отримав дублікат посвідчення водія з датою видачі 24 вересня 2010 року, яким користується до теперішнього часу.

Він ніколи не мав у власності чи користуванні автомобіль, про який йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, ніколи не працював в Київській міській державній адміністрації юрист-консультом, юридичної освіти не має, ніколи не проживав та не був зареєстрованим по АДРЕСА_2, оскільки з 30 травня 2006 року місце його реєстрації та постійне місце проживання - АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту.

Вважає, що невідома особа скористувалась його втраченим посвідченням водія, оскільки в протоколі не вказано про наявність дублікату, а працівник ДАІ, який складав протокол - не встановив особу порушника, як і не уточнив адресу проживання та місце його роботи.

Крім того, апелянт вказує про те, що автомобіль «ДЕУЛанос» державний номерний знак НОМЕР_1 ніколи не був в його користуванні. Власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3, який, як ним (ОСОБА_2) встановлено, неодноразово порушував ПДР України, вчиняв ДТП та інші правопорушення, що підтверджується доданими до апеляційної скарги документами. Також на сайті «Фейсбук» міститься особистий акаунт ОСОБА_3, що мешкає в м. Києві, та який візуально схожий на нього, ОСОБА_2, про що додає фото.

Апелянт звертає увагу на те, що, на його думку, суд не з'ясував всі обставини справи, притягнув його до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв, виніс незаконну та необгрутовану постанову у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, та його захисника Пізняхівського Ф.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, а також дослідивши додатково надані докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, доходжу до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді та апеляційна скарга - підлягають задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте з матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в неповному обсязі.

Так, матеріали справи містять копії повісток про виклик ОСОБА_2 до суду на 8 травня 2015 року, 19 травня 2015 року , в яких взагалі не зазначена адреса, з якої відбувався виклик особи (ас. 6,7), а також відсутні будь-які докази про направлення цих повісток та за якою адресою.

Окрім того, в матеріалах справи наявна також копія судової повістки від 26 травня 2015 року про виклик ОСОБА_2 до суду на 2 червня 2015 року, в якій зазначена адреса ОСОБА_2: АДРЕСА_2 (ас. 8). Однак, будь-які відомості про направлення або вручення її матеріали справи не містять.

За відсутності будь-яких даних про належне повідомлення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, про день та час розгляду справи, суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, зазначив у постанові, яка наразі оскаржується, що ОСОБА_2 повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.

Окрім того, з долученої до апеляційної скарги копії паспорта на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що з 30 травня 2006 року останній зареєстрований та проживає за іншою адресою (ас. 22), і будь-яких даних про те, що ОСОБА_2 дійсно проживав за адресою, яка міститься в як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду, яка наразі оскаржується, матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова, яка на разі оскаржується, винесена 2 червня 2015 року (ас. 9-10).

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Проте, місцевим судом також вказана вимога закону не виконана, оскільки в матеріалах справи наявний супровідний лист, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 за адресою, яка вказана у протоколі, направлена копія постанови (ас. 11), яка повернута у зв'язку із закінченням строку зберігання (ас. 17).

Відповідно до положень ст.. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2018 року ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатом Пізняхівським Ф.М. (ас. 34-36), а 13 серпня 2018 року, відповідно до поштового штемпелю на конверті (ас. 18-38) апеляційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження подана до місцевого суду.

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи, враховуючи особу правопорушника, ставлення його до скоєного.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, неможливо погодитись.

Так, в матеріалах справи наявна копія паспорта на ім'я ОСОБА_2, в якому зазначено місце реєстрації останнього: АДРЕСА_1, та зазначена дата реєстраційного запису - 30 травня 2006 року (ас. 22 зворот).

Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка, видана громадянину ОСОБА_2, з якої вбачається, що останній дійсно 29 травня 2009 року звертався до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення (втрата документів), дана заява була зареєстрована в ЖРЗПЗ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві за № 10363 від 23 травня 2009 року, та 30 травня 2009 року було прийнято рішення на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в редакції 1960 року).

Так, у ОСОБА_2 були втрачені наступні документи: посвідчення водія, видане на ім'я ОСОБА_2, та ксерокопія картки фізичної особи платника податків на ім'я ОСОБА_2 (ас. 46).

Згідно з ксерокопією посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2, останній 24 вересня 2010 року отримав дублікат посвідчення водія НОМЕР_2, про що зазначено в самому посвідченні (ас. 29).

Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення та картки обліку адміністративного правопорушення вбачається, що особа, яка вчинила 2 червня 2015 року правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, користувалась посвідченням водія НОМЕР_2 від 7 червня 2006 року (ас. 2, 25).

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що пояснення від імені ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення та підписи від імені останнього значно відрізняються від підпису ОСОБА_2 як в паспорті, так і в інших документах, наданих до суду апеляційної інстанції, та в письмових пояснень ОСОБА_2, наданих для зразка в суді апеляційної інстанції, що в свою чергу ставить під сумнів дійсність фактичних обставин справи, які мали місце 2 травня 2015 року за участю саме ОСОБА_2

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що автомобіль ЗАЗ«Ланос» номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 (ас. 1).

Таким чином, з наявних у справі доказів вбачається, що працівниками патрульної служби належним чином не встановлено особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а беззаперечних доказів про те, що 2 травня 2015 року о 05.20 год. саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом ЗАЗ «Ланос» НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння під час апеляційного розгляду не встановлено.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 36,54 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії АП1 № 575600 від 2 травня 2015 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва