Справа № 161/2949/18 Провадження №33/773/275/18 Суддя в 1 інстанції: Артиш Я.Д.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працює дизайнером-виконавцем ТзОВ «Ренопласт», на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та судового збору в дохід держави у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним за те, що він, 20 січня 2018 року о 13 год. 05 хв. по вул.Шевченка Млинівського району Рівненської області керував автомобілем марки «Форд Сієра» д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та судового збору в дохід держави у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду його захисник адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийняте без врахування фактичних обставин справи, а зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання ОСОБА_2 вини у вчиненні вищевказаного правопорушення. Зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що ОСОБА_2 не отримував судових повісток, 19.04.2018р. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи 20.04.2018р., оскільки перебував на стаціонарному лікуванні. Однак судом цих обставин не було враховано. Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника., які підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Посилання апелянта, що суд, всупереч вимог ст.268 КУпАП розглянув справу не повідомивши ОСОБА_2, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Суд першої інстанції врахував вимоги ст.268 КУпАП, згідно якої ст.130 КУпАП не відноситься до категорії справ, де присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є обовязковою, а тому, прийшов до вірного висновку про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та зловживання останнім своїми процесуальними правами.

Місцевий суд пять разів викликав ОСОБА_2 в судове засідання для розгляду вчиненого ним правопорушення. Однак, ОСОБА_2 уникав явки до суду, посилаючись на поважні причини, а саме перебування на лікуванні. Апеляційний суд вважає, що апелянт вчинив такі дії свідомо. На думку апеляційного суду, проходження курсу лікування не перешкоджало явки правопорушника до суду для обєктивного зясування обставин справи. З врахуванням цього апеляційний суд доходить висновку, що порушення права на захист ОСОБА_2 при розгляді матеріалів про вчинене ним правопорушення не допущено.

Вчинення ОСОБА_2 правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, стверджено зібраними у справі і дослідженими судом доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №332354 від 20.01.2018 року (а.с.1), який підтверджує, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння та якого сам правопорушник власноруч підписав; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підтверджує, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння, з яким він на місці погодився підписавши його, про що підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.4).

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно притягнув його підзахисного до адмінвідповідальності, оскільки в той день алкогольних напоїв не вживав, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Не визнання вини правопорушником ОСОБА_2 суд розцінює, як спосіб уникнення відповідальності. В матеріалах адміністративної справи достатньо доказів вини правопорушника у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, висновки суду першої інстанції про порушення водієм п.п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, правильними.

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, нових доказів суду апеляційної інстанції не надав.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, який є працевлаштованим, а також обставини, що обтяжують та помякшують відповідальність та обґрунтовано визначив стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_1