Справа №461/6072/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року суддя Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працює, проживаює за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/1б,

за ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 12.08.2018 року о 12.35 год. в м.Львові на вул. Д. Вашингтона, 17а, керував автомобілем марки «FORD MONDEO» д.н.з. NGI 02697, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення вимови, помутніння очей); від проходження огляду на стан спяніння у встановленому Законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України.

ОСОБА_1 в суд не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст.130 КУпАП. Обставини відображені у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.08.2018 року знайшли своє ствердження під час судового розгляду.

Протокол складений за наявності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.08.2018 року, а також іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

При цьому, письмові пояснення ОСОБА_1, що були надані 12.08.2018 року інспектору УПП, суд вважає такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності. Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного спяніння. Тому письмові поясненнях ОСОБА_1 про те, що останній «нічого не вживав» суд розцінює як спробу уникнення адміністративної відповідальності. Про причини відмови від проходження медогляду на стан спяніння ОСОБА_1 у письмових поясненнях не зазначав.

Враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу затриманого, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 130, 248, 249, 251, 283-285 КУпАП, суддя , -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти стягнення 10 200,00 грн. штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 352,40 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду.

Суддя І.Р.Волоско.