Справа № 583/4225/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_1 04.10.2018 року о 22:35 годині по вул. Перемоги, 2, в м. Охтирка Сумської області керував автомобілем Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_1, не маючи при собі водійського посвідчення відповідного категорії, тобто не маючи права на керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1, будучи повідомленим про розгляд справи в установленому законом порядку в судове засідання на 21.11.2018 року не зявився, будь-яких заяв від нього не надійшло.

Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не зявився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначний вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обовязковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність неповнолітнього ОСОБА_1 Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не зявився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобовязані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності. Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність правопорушника.

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №204933 від 04.10.2018 року, доданими до справи відеозаписами.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що правопорушення мало місце, вина неповнолітнього ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження у суді.

При призначенні стягнення суд враховує характер скоєного, особу ОСОБА_1, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Згідно із ч.1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи неповнолітній вік ОСОБА_1, а також те, що він не працює, не має свого заробітку, суд вважає можливим застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 24-1, 126, 268, 277, 283 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, захід впливу, передбачений ст. 24-1 КУпАП, у вигляді попередження.

Постанова може бути оскаржена в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу її проголошення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_2