465/1360/18
3/465/1408/18
ПОСТАНОВА

іменем України

05.05.2018 року суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., за участю секретарів судового засідання Янковської С.Ю. та Левицького М.І., прокурорів Шадловського В.В., Стахів М.О., та старшого оперуповноваженого УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України Горбулько Ю.С., розглянувши в судовому засіданні матеріали об`єднаної адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника відділення бойової та спеціальної підготовки підрозділу НГУ, учасника

АТО, підполковника, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2018 року до Франківського районного суду м. Львова надійшли матеріали протоколів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а саме: протоколи № 163 та № 164 від 13 березня 2018 року (судове провадження № 3/465/1408/18, судова справа № 465/1360/18; судове провадження № 3/465/1409, судова справа № 465/1361/18), згідно яких він, ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника відділення бойової та спеціальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , яка відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», визначає посадовця ОСОБА_1 суб`єктом декларування, про суттєві зміни у майновому стані, тобто суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.
Так, відповідно до протоколу № 163 від 13 березня 2018 року, ОСОБА_1 24 березня 2017 року отримав одноразову грошову допомогу на вирішення соціально - побутових питань у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.
Відтак, відповідно до ч. 2 ст.52 Закону України № 1700-VII «Про запобігання корупції», у ОСОБА_1 виник обов`язок у десятиденний термін з моменту отримання доходу на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, письмово повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.
Тобто, у продовж періоду з 00 год. 00 хв. 25 березня 2017 року по 00 год. 00 хв. 04 квітня 2017 року, ОСОБА_2 зобов`язаний був повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, - отримання грошової суми в розмірі 100000 то тисяч)грн.
Згідно протоколу, датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є 15 год. 56 хв. 04 жовтня 2017 року. Місцем вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією , передбаченого ч. 2 ст. 172 6 КУпАП, є місце проходження військової служби ОСОБА_1 , а саме військова частина НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки обов`язок повідомляти про суттєві зміни у майновому стані виникає у ОСОБА_1 у зв`язку із зайняттям посади начальника відділення бойової та спеціальної підготовки в/ч НОМЕР_1 .
Як зазначено у протоколах, факт правопорушення підтверджується повідомленням військової прокуратури Західного регіону України, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 березня 2014 року, скріншотом з офіційного сайту НАЗК, інформацією Головного управління ФС у Львівській області , Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 17 березня 2017 року № 198.
У відповідності до висновку, викладеного у протоколі, щодо дати виявлення правопорушення , особа, що склала протокол, вважає такою датою 13 березня 2017 року, тобто день складання протоколу.
Дані дії ОСОБА_1 органом уповноваженим на складання протоколів вказаної категорії і зокрема посадовою особою - ст. оперуповноваженим УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України Горбулько Ю.С, що склав протоколи, кваліфіковано за ч.2 ст. 172 6 КУпАП, як несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.
Крім інкримінованого вище адміністративого правопорушення, відповідно до протоколу № 164 від 13 березня 2017 року, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 06 травня 2017 року придбав транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT MEGANE, 2006 року випуску, вартість якого згідно договору купівлі продажу № 4641/2017/446381, становить 148 698,50 гривень.
У даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України № 1700-VII «Про запобігання корупції», після придбання автомобіля, вартість якого перевищила 50 прожиткових мінімумів, у ОСОБА_1 виник обов`язок у десятиденний термін з моменту його придбання, письмово повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.
Проте, станом на 13 год. 00 хв. 13 березня 2018 року, ОСОБА_1 не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме про придбання ним транспортного засобу - автомобіля RENAULT MEGANE, 2006 року випуску, вартістю 148 698,50 гривень, чим вчинив адміністративне порушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення
Оскільки два адміністративних протоколи складені відносно однієї особи за вчинення кількох адміністративних правопорушень, що пов"язані однією обставиною, - неповідомлення та несвоєчасне повідомлення НАЗК про зміни в майновому стані, та одночасно розглядаються в одному суді, то з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП та відповідно до постанови судді від 19 березня 2018 року, матеріали інкримінованих адміністративних правопорушень ( судове провадження № 3/465/1408/18, справа № 465/1360/18) та судове провадження № 3/465/1409, справа № 465/1361/18), об`єднані в одне провадження.
В судовому засіданні адмінправопорушник ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих адмінпорушеннях не визнав, обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення заперечив, покликаючись на відсутність умислу. Просить закрити провадження , у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення без встановлення вини.

Крім того, подав письмові заперечення у змісті яких, зазначив, що факт виявлення правопорушення відбувся 14.11.2017 року, а відтак з даного часу пройшло більше ніж три місяці як з моменту вчинення, так і з моменту виявлення правопорушення. Тобто, після 11.02.2018 року, закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП. Просить суд врахувати судову практику, відповідно до якої, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Оперуповноважений УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України Горбулько Ю.С. , обставини викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, підтримав повністю, пояснення дав аналогічні, викладеним в протоколах. Додатково пояснив, що у законодавстві України не має точного тлумачення ст. 38 КУпАП. Він особисто вважає, що часом вчинення та виявлення адміністративного правопорушення слід вважати дату складання протоколу.

Прокурор Шадловський В.В. в судовому засіданні своїх процесуальних повноважень не підтвердив, а у чергові судові засідання прибула прокурор Стахів М.О., яка просила суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень з призначенням стягнення, погоджуючись із поясненнями представника органу, що склав протоколи. Підтвердила, що протоколи складено за зверненням військової прокуратури Західного регіону України, яке було скеровано за наслідками проведеної прокуратурою перевірки.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали адміністративних справ, суд встановив наступне.

Згідно матеріалів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , обвинуваченог за ч.2 ст. 172-6 КУпАП (номер судового провадження № 3/465/1408/18, судова справа № 465/1360/18 та судове провадження № 3/465/1409, судова справа № 465/1361/18 він, займаючи посаду начальника відділення бойової та спеціальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», по епізоду отримання ним матеріальних коштів в сумі 100000 9 сто тисяч) грн. інформацію до НАЗК подав невчасно, а по епізоду придбання транспортного засобу не подав взагалі, чим вчинив адміністративні порушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як в одному, так і у другому протоколах про адміністративні правопорушення від 13.03.2018 року, зазначено, що датою вчинення правопорушення, є дата складання протоколів, а саме 13 березня 2018 року. Аналогічні твердження прокурора та представника органгу, що склав протокол, висловлені в суді.
Однак з такими доводами суд не погоджується, оскільки вони є нелогічними протилежними тим, що встановлені судом та не ґрунтуються на відповідних законодавчих нормах .
Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Днем вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, слід вважати наступний день після закінчення десятиденного строку, передбаченого для повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку-нерезидента або про отримання доходу чи придбання майна, як зазначено у п. 6 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089.
Отже, якщо обов`язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме отримання грошової суми 100000 ( сто тисяч) грн., виник у ОСОБА_1 24.03.2017 року, то датою вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, є одинадцятий день, тобто 04.04.2017 року, а датою несвоєчасного інформування, є дата фактичного повідомлення, у даному випадку , - 15 год. 56 хв. 04 жовтня 2017 року.
Що стосується дати правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, по факту неповідомлення про зміни в майновому стані у зв`язку з придбанням ОСОБА_1 автомобіля, то нею слід вважати одинадцятий день після укладення договору купівлі продажу, тобто 17 травня 2017 року, а день виявлення вказаного адміністративного правопорушення уповноваженим органом, день початку перевірки Військовою прокуратурою Західного регіону України, тобто 24 листопада 2017 року. При цьому, суд не бере до уваги висновок прокурора, що складений відповідно до вимог ст. 250 КУпАП, оскільки такий без дати, та не відображає хронологічного ходу перевірки, що проводилася прокуратурою та не кореспондується із положеннями ст. 38 КУпАП.
Частиною 3 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Суд відхиляє твердження ОСОБА_1 з покликанням на судову практику, що при закритті провадження особа не визнається винною, оскільки узагальнення на яке він покликається, не може вважатися судовою практикою.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що згідно вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП, днем закінчення строку накладення адміністративного стягнення за несвоєчасне внесення відомостей про отримання грошових коштів, є 15 год. 56 хв. 04 січня 2018 року, а днем закінчення строку накладення адміністративного стягнення за не подання відомостей про придбання автомобіля з часу його виявлення, є 24 лютого 2018 року.
Оскільки на момент подачі матеріалів об`єднаної справи, строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягає закриттю відповідно до вимог ст. 277 КУпАП, згідно якої, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Приймаючи рішення у даній справі, враховую проблеми контролюючих органів у застосуванні національного законодавства в частині визначення понять , - « час вчинення» та час « виявлення» корупційного діяння, а тому виходжу із загальних правил та принципів, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, за аналогією, і зокрема ту, яка знайшла своє відображення в рішенні у справі «Веренцов проти України», яке набуло статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції.

У даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «Національне законодавство у сфері свободи зібрань має відповідати міжнародним документам, ратифікованим цією державою; визначення законності національних законів теж здійснюватиметься у їхньому контексті. Тлумачення та виконання національного законодавства також має узгоджуватися з відповідними міжнародним та регіональним правом (п.9).

Суд зазначає, що відповідно до своєї усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, рішення судів мають адекватно вказувати підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі «ГарсіяРуіс проти Іспанії» (<…>) [ВП], заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I, з подальшими посиланнями) ( п. 84).

У своїй практиці Суд визнав, що, як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права, включно з кримінальним правом, існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються. З іншого боку, хоча визначеність є вкрай необхідною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а закон повинен бути здатним встигати за обставинами, що змінюються. Відповідно багато законів неминуче сформульовані у термінах, що тією чи іншою мірою є нечіткими, та тлумачення й застосування яких є питанням практики (див., mutatismutandis, вищенаведені рішення у справах «Газета «TheSundayTimes» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. UnitedKingdom (no. 1)), n. 49, та «Коккінакіс проти Греції» (Kokkinakis v. Greece), п. 40). Функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються (див., mutatismutandis, вищенаведене рішення у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France)) ( п. 65).

Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти (див., mutatismutandis, вищенаведене рішення у справі «Газета «TheSundayTimes» проти сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. UnitedKingdom (no. 1)), n. 47; рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), від 24 квітня 1990 року, п. 29, Series А № 176-А; та «Касадо Кока проти Іспанії» (CasadoCoca v. Spain), від 24 лютого 1994 року, п. 43, Series А № 285-А). Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право (див., зокрема, mutatismutandis, рішення від 18 червня 1971 року у справі «Де Вільде, Оомс та Версип проти Бельгії» (DeWilde, OomsandVersyp v. Belgium), n. 93, Series A № 12). У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами (див. рішення у справі «ЛейлаСахін проти Туреччини» (<…>) [ВП], заява № 44774/98, п. 88, ECHR 2005-ХІ).

52. Суд повторює, що вислів «встановлено законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (див., наприклад, рішення у справах «Газета «TheSundayTimes» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. theUnitedKingdom (no. 1)), від 26 квітня 1979 року, п. 49, Series А № 30; «Реквеньї проти Угорщини» (Rekvenyi v. Hungary) [ВП], заява № 25390/94, п. 34, ECHR 1999-III; «Ротару проти Румунії» (Rotaru v. Romania) [ВП], заява № 28341/95, п. 55, ECHR 2000-V; та «Маестрі проти Італії» (Maestri v. Italy) [ВП], заява № 39748/98, п. 30, ECHR 2004-І) (п.63).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 21, 55 , 62 Конституції України, ст. 5,6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. 1„ 2,8, 9, 38 ст. 277, 280, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну судову справу № 465/1360/18, судове провадження № 3/465/1408/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП провадженням закрити за пропуском строку накладення адміністративного стягнення за інкриміновані адміністративні правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Суддя В. Кузь