Справа № 192/1197/18
Провадження № 3/192/278/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2018 року в смт Солоне суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Щербина Н.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, який народився 1967 року червня місяця 18 числа, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, посвідчення водія серії ЯАА № 295012 від 18 липня 1996 року, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №276318 від 24 червня 2018 року о 19 годині 45 хвилин біля будинку №61 по вул.Голуба в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області керував автомобілем «ВАЗ-21063», номерний знак 99041АВ в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння здійснювався за допомогою приладу «газоаналізатор Drager Alcotest 6810», результат якого склав 2,11 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, повідомлений належним чином шляхом вручення повістки, а від його представника адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі у звязку з тим, що перевірка на стан алкогольного спяніння проводилася за допомогою приладу «газоаналізатор Drager Alcotest 6810», а його показники не можуть вважатися допустимим доказом, про що надала відповідні документи та письмові пояснення, які просила врахувати під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставами притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є: керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Такий порядок визначений ст.266 КУпАП, наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, яким затверджено «Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно з п.2. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння з ознаками такого стану, якими за п.3. цієї Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У відповідності до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015р. №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом. Результати огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення (ч.ч.1 і 2 ст.266 КУпАП, пункти 2-5 Постанови), а в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (ч.3 ст.266 КУпАП, пункти 6-7 Порядку, п. 1.7 Інструкції).

Судом було встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, здійснений 24 червня 2018 року газоаналізатором Drager Alcotest 6810, прилад № ARBН-0574.

Згідно відповіді Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками за № 3045-1.2/3.3/17-18 від 05.04.2018 року Держлікслужба здійснювала державну реєстрацію медичних виробів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 №1497 «Про затвердження Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення» (далі - Порядок), який втратив чинність 01.07.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів».

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 16.07.2012 року № 533 «Про затвердження Порядку зберігання Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення» (далі - наказ № 533) Держлікслужба зберігала Державний реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення (далі - Державний реєстр), а наказ № 533 втратив чинність 02.02.2018 року на підставі наказу Міністерства охорони здоровя України від 22.12.2017 року № 1690 «Про визначення таким, що втратив чинність, наказу Міністерства охорони здоровя України від 16 липня 2012 року № 533», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.01.2018 за №43/31495.

В Державному реєстрі, який зберігала Держлікслужба відповідно до наказу № 533, була відсутня інформація щодо газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», а строк дії свідоцтва про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10.02.2010 року «Прилади електродіагностичні Alcotest 7410 Plus com, Alcotest 6510, Alcotest 6810» виробництва Drager Safety AG &aра; Co. KGaA (Germany) (наказ МОЗ України від 10.02.2010 № 95) вичерпаний 10.02.2015 року.

З 01.07.2015 року обовязковими стали вимоги Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 753 та Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 754 (далі - Технічні регламенти), які поширюються на медичні вироби, медичні вироби для діагностики in vitro та допоміжні засоби до них, а також встановлюють умови введення їх в обіг та/або експлуатацію, і проведення процедури оцінки відповідності.

Пунктом 2і вищезазначених постанов установлено, що надання на ринку та/або введення в експлуатацію медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію, внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені до застосування на території України та були введені в обіг до дати обовязкового застосування технічного регламенту, дозволяється без проходження процедури оцінки відповідності та маркування національним знаком відповідності. Такі вироби дозволяється надавати на ринку до закінчення строку їх придатності і не більш як пять років з дати введення в обіг, без проходження процедури оцінки відповідності та маркування національним знаком відповідності.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» призначені органи повинні проводити оцінку відповідності згідно з процедурами оцінки відповідності, визначеними у відповідних технічних регламентах.

Пунктом 41 Технічного регламенту щодо медичних виробів та пунктом 26 Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro визначено, що орган з оцінки відповідності інформує, зокрема, Держлікслужбу про всі видані, змінені, доповнені, тимчасово припинені, відкликані або відхилені сертифікати відповідності.

Інформація від органів з оцінки відповідності щодо приладів «газоаналізатор Drager Alcotest 6810» та «газоаналізатор Drager Alcotest 6820» до Держлікслужби не надходило.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України від 10.02.2017 року № 122 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг, форми повідомлень, переліку відомостей, які зберігаються в ньому, та режиму доступу до них» Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг (далі - Реєстр осіб).

В Реєстрі осіб відсутня інформація щодо особи, відповідальної за введення в обіг приладів «газоаналізатор Drager Alcotest 6810» та «газоаналізатор Drager Alcotest 6820».

Крім цього, з відповіді ГУ НП в Дніпропетровській області про надання копії свідоцтв про повірку засобів вимірювальної техніки «газоаналізатор Drager Alcotest 6810» та «газоаналізатор Drager Alcotest 6820» за 2017-2018 роки, убачається, що огляд водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного спяніння проводиться патрульними поліцейськими УПП в Дніпропетровській області ДПП за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820. Інформація про проведення огляду на стан алкогольного спяніння проводиться патрульними поліцейськими УПП в Дніпропетровській області ДПП за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 взагалі відсутня.

З цієї ж відповіді також убачається, що відповідно до відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України медичних виробів, газоаналізатори Drager Alcotest виробництва Drager Safety &a У; Co. KGaA (Німеччина), свідоцтво про державну реєстрацію 14455/2014 належать: Газоаналізатор Drager Alcotest 3000, Drager Alcotest 5510, Drager Alcotest 5510 з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest 6820, Газоаналізатор Drager Alcotest 6820 з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest XT. Газоаналізатор «Драгер Алкотест 6810», за допомогою якого здійснювався огляд ОСОБА_1 у вказаному переліку відсутній.

Тому суд приходить до висновку про те, що оскільки застосований під час огляду ОСОБА_1 газоаналізатор Drager Alcotest 6810 (Свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007) відсутній у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів, а строк дії свідоцтва про державну реєстрацію «7261/2007 від 10.02.2010 року «Прилади електроді агностичні Alcotest 7410 Plus com, Alcotest 6510, Alcotest 6810 виробництва Drager Safety AG&aма;Co. KGaA (Німеччина) (наказом МОЗ України від 10.02.2010 №95) вичерпаний 10 лютого 2015 року, тому результати такого огляду із застосуванням вказаного приладу не можуть вважатися належними доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція 1950 р.) справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від предявлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.

Таким чином, оскільки перевірка ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння проводилась за допомогою приладу «газоаналізатор Drager Alcotest 6810 прилад № ARBН-0574», який не дозволений до використання Держлікслужбою та МОЗ України та не знаходиться у використанні патрульної поліції Дніпропетровської області, тому його показники не можуть вважатись допустимим доказом.

Слід наголосити, що суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, суд закриває провадження по справі.

Оскільки інших доказів керування ОСОБА_1 24 червня 2018 року о 19 годині 45 хвилин біля будинку №61 по вул.Голуба в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області автомобілем «ВАЗ-21063», номерний знак 99041АВ в стані алкогольного спяніння суду не надано, тому суд приходить до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вказаного протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки обставини викладені в протоколі не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття провадження.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає, що вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в спосіб, що визначений законодавством, не доведено.

Виходячи із вищезазначеного, суддя, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.130, ст.ст. 247, 266, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП

Суддя: Н. О. Щербина