П О С Т А Н О В А

іменем України

"15" листопада 2018 р.

Справа153/1310/18

Провадження3/153/555/18-п

Код суду: 231

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області ДЗЕРИН М.М. розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого інспектором прикордонної служби 3 категорії віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, за ч.3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 151393 - 06 вересня 2018 року під час шикування зміни о 08 год. 40 хв. старшим зміни прикордонних нарядів ст. лейтенантом ОСОБА_2 було виявлено інспектора прикордонної служби 3 категорії віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшину ОСОБА_1 , який перебував на території військової частини в нетверезому стані в умовах особливого періоду.
Представник ОСОБА_1 Вітвіцький О.Ю. в судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Оскільки факт перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані на території військової частини встановлений не був, а відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є окремою підставою для притягнення особи до відповідальності.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП до адміністративного протоколу були надані письмові пояснення, рапорти від 06 вересня 2018 року, карту амбулаторного медичного огляду № 4 від 06 вересня 2018 року з якої встановлено, що ОСОБА_1 від огляду відмовився та акт про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на предмет алкогольного сп`яніння від 06 вересня 2018 року. Протокол складено за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, як поява військовослужбовця на території військової частини в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №151393 складений за фактом перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані на території військової частини в умовах особливого періоду, а не його відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.
В статті 58 Конституції України зазначено, про те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
В рішенні Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосованій практиці і неминуче призводить до сваволі. Принцип правової визначеності означає,що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".
Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «закон, який встановлює кримінальне правопорушення», повинен відповідати певним стандартам ясності та зрозумілості». Це положення стосується будь-якої ситуації, щодо якої застосовується положення Конвенції «встановлено законом».
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (Hashman and Harrup v. the United Kingdom) від 25 листопада 1999 року, Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом», є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях.
У справі «Реквеньї проти Угорщини» (рішення від 20 травня 1999 р.) суд також зазначив, що норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає громадянинові змогу керуватися цією нормою у своїх діях.
Отже, виходячи з вищевикладеного, вважаю що притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
У зв`язку з чим вважаю, що в діях ОСОБА_1 не встановлений факт перебування в нетверезому стані на території військової частини в умовах особливого періоду, на підставі якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №151393, однак вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП такі, як відмова військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння в умовах особливого періоду, що є окремою підставою для притягнення особи до відповідальності.
При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8 9, ч.3 ст.172-20, 247, 294 КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за фактом вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з часу її винесення через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Суддя: М.М. Дзерин