Єдиний унікальний номер 728/661/18
Номер провадження 3/728/176/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Горбач Н.Д.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

прокурора Червонюка В.М.

розглянув матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдівець, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 38, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 29, кв. 6, працює керівником дитячого зразкового колективу будинку культури, учасник бойових дій, ідентифікаційний код НОМЕР_1, -

за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.Ковтун С.М., перебуваючи на посаді голови Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області, будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування, маючи сьомий ранг четвертої категорії посадової особи органів місцевого самоврядування, тобто у відповідності до підпункту «б» пункту 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14 жовтня 2014 року (далі Закон від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII) є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, у порушення вимог частини першої статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII несвоєчасно, без поважних причин, подав, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік за формою, що визначається Національним агентством з питань корупції.

Датою фактичного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік є 12 квітня 2018 року.

2.Крім того, відносно ОСОБА_1 було складено прокол про адміністративне корупційне правопорушення серії ГП № 207562, в якому зазначено, що останній перебуваючи на посаді голови Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області, будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування, маючи сьомий ранг четвертої категорії посадової особи органів місцевого самоврядування, тобто у відповідності до підпункту «б» пункту 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14 жовтня 2014 року (далі Закон від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII) є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, у порушення вимог частини першої статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII несвоєчасно, без поважних причин, подав, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, за формою, що визначається Національним агентством з питань корупції, а саме, подав таку декларацію 12 квітня 2018 року, хоча звільнився 27 березня 2018 року.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

3.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що не мав на меті умислу на вчинення корупційного правопорушення і подав відповідні декларації із запізненням, оскільки мав складнощі у відправлені декларацій в електронному вигляді.

4.Прокурор в судовому засіданні вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень доведена повністю, пояснив, що наявними по справі доказами підтверджена винуватість останнього, а тому йому необхідно призначити адміністративне стягнення за вчинення правопорушень.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

5.Повідомленням голови селищної виборчої комісії ОСОБА_2 на першій сесії сьомого скликання від 3 листопада 2015 року (а.с.19-20), рішенням першої сесії сьомого скликання Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 3 листопада 2015 року (а.с.21) підтверджується, що за результатами виборів Дмитрівським селищним головою обрано ОСОБА_1

6.Рішенням першої сесії сьомого скликання Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 3 листопада 2015 року «Про ранг селищного голови» (а.с.22) за селищним головою ОСОБА_1 залишено присвоєний йому рішенням 32-ї сесії 5-го скликання від 25 травня 2010 року «Про присвоєння чергового рангу» 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

7.Відповідно до довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області № 03-19/144 від 11 квітня 2018 року (а.с.18), заяви ОСОБА_1 (а.с.26), рішення тридцять шостої сесії сьомого скликання Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 23 березня 2018 року (а.с.27) ОСОБА_1 був звільнений з посади селищного голови Дмитрівської селищної ради 27 березня 2018 року. 27 березня 2018 року був ознайомлений з рішенням 36-ї сесії 7-го скликання від 23 березня 2018 року «Про дострокове припинення повноважень селищного голови». При звільненні трудової книжки не отримував, так як вона постійно зберігалась у нього на руках. На момент звільнення ОСОБА_1 мав сьомий ранг четвертої категорії посадової особи місцевого самоврядування.

8.Витягом із Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що міститься в загальному доступі в мережі Інтернет, зокрема на сайті https//public.nazk.gov.ua (а.с.7), підтверджується, що селищний голова Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік 12 квітня 2018 року.

ІV. Оцінка Суду.

9.Відповідно до статті 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із статтею 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

10.Стаття 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Диспозиція даної норми закону залежно від опису ознак конкретного складу адміністративного правопорушення за своїм видом є бланкетною, яка для розуміння її змісту відсилає до інших нормативних актів (не КУпАП).

В даному випадку таким нормативним актом є Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі Закон від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII) в нормах якого описуються ознаки обєктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП.

Так за змістом частини першої та другої статті 45 вказаного Закону:

особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

11.В свою чергу ОСОБА_1 інкримінується два порушення, одне з який повязано з несвоєчасним поданням декларації, як особою яка працює за попередній рік роботи (див. пункт 1), а друге, як особою, яка зобовязана подати декларацію при звільненні (див. пункт 2).

12.Щодо подання декларації при звільненні Суд звертає увагу, що формулювання Закону за невиконання положень якого особа несе юридичну відповідальність повинно відповідати вимогами зрозумілості, чіткості мови нормативно-правових актів, що охоплюється такою складовою принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), як принцип правової визначеності.

Наприклад, Конституційний Суд України підкреслює, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (див. пункт 3 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію»).

В іншому випадку Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Суд звертає увагу, що наявність таких принципів є досить логічною і повязана з тим, що учасник правовідносин повинен розуміти яким чином він може себе поводити у відповідності до приписів законодавства.

13.Так, в ситуації, що розглядається, як було зазначено вище (див. пункт 10) Закон на який посилається особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення містить законодавче правило (стаття 45):

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноважено

14.Суд підкреслює, що частина перша статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII визначає кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом із тим, у випадках, передбачених частиною другою статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

При цьому вказаний законодавчий акт містить правило, що такі особи (мається на увазі які припинили діяльність) зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати декларацію (див. пункт 13), тобто логічним є те, що особи, які припинили свою діяльність в наступному році відображають відповідну інформацію в декларації, у звязку із чим відпадає необхідність подання декларації при звільнені (саме до такого звільнення), що фактично буде продубльовано в подальшому.

Таким чином, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-6 КУпАП за подання декларації при звільненні.

15.Важливим є те, що обставини недотримання ним терміну подачі такої декларації, визначеному у нормативних актах Національного агентства з питань запобігання корупції, про що зазначено у протоколі не можуть слугувати підставами для притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, оскільки така вимога як подання у певний термін декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави, у разі припинення такої діяльності, не визначена Законом від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, який в свою чергу встановлює механізм подання декларації в наступному році, що взагалі виключає потребу у встановлені такого строку.

При цьому, на думку Суду формулювання «правила підзаконного акту» створює умови, що свідчать про не відповідність законодавства вимогами зрозумілості, чіткості, що порушує такий складовий принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), як принцип правової визначеності.

16.Щодо несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 за попередній рік, то формально в його діях містяться ознаки діяння, яке підпадає під частину першу статті 172-6 КУпАП, тобто, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

17.Проте, в даній конкретній ситуації Суд хоче звернути увагу на наступне.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто, Закон, на підставі якого ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності передбачає можливість його звільнення за умови, що дії правопорушника носять характер «малозначності».

При цьому, Суд розуміє, що в законодавстві неможливо визначити чіткі критерії для оцінки діяння «малозначним», а тому для зясування питання «чи було діяння малозначним» необхідно в кожному конкретному випадку враховувати різноманітні фактори, які характеризують діяння і співставити з однієї сторони інтереси особи, права якої обмежуються (яка притягується до адміністративної відповідальності) та з іншої сторони інтереси суспільства в цілому, що охоплюється такою складовою принципу «верховенства права», закріпленого в статті 8 Конституції України, як «принцип пропорційності».

18.В такому випадку Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо адміністративної відповідальності необхідно врахувати співвідношення між діянням вчиненим ОСОБА_1 та наслідками, які може застосувати до нього держава за таке діяння.

19.Продовжуючи дослідження питання «пропорційності» між діянням ОСОБА_1 та можливими наслідками за таке діяння, Суд вважає за необхідне звернути увагу на підходи, які використав Конституційний Суд України, що відображено в пунктах 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання)), і який вказував, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним

та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи

20.Таким чином, з наведеного вище можна побачити, що при вирішенні питання при притягненні особи до відповідальності і виборі до неї, у звязку із цим «заходів відповідальності», обовязкового дослідження потребує проблема про характер такого діяння в співставленні з можливими наслідками, що узгоджується із застосуванням принципу верховенства права та міжнародних стандартів в галузі прав людини взагалі.

21.Отже, повертаючись до обставин даної справи Суд зазначає, що з однієї сторони він розуміє, що розвязання проблеми корупції є одним із пріоритетів для українського суспільства на сьогоднішньому етапі розвитку держави, у звязку із чим основні реформи, які відбуваються в Україні спрямовані саме на боротьбу з корупцією.

З іншої сторони, Суд в даній конкретній ситуації враховує характер діянь ОСОБА_1 і ряд факторів, які впливають на «значимість» такого діяння.

22.Так, останній має вік 70 років і його можливості в користуванні мережею «Інтернет» обмежені, він прострочив подання декларації на дванадцять днів, яка була ним подана 12 квітня 2018 року, будь-яких шкідливих наслідків, як державним інтересам, так і правам інших осіб такі дії не заподіяли, такі дії і не свідчать про намір приховування незаконних доходів ОСОБА_1 і він в подальшому самостійно усунув порушення шляхом подання декларації, щиро розкаявся в судовому засіданні.

23.Виходячи з викладеного, Суд також оцінює діяння ОСОБА_1 в світлі загальних інтересів суспільства, визначаючи місце діяння, що розглядається, серед корупційних справ щодо високопосадовців з багатомільйонними збитками для держави або навіть з корупційними діяннями, які мають місце в галузі освіти, охорони здоровя, в судовій системі та правоохоронних органах тощо, серед яких ОСОБА_1 прострочив подання електронної декларації на дванадцять днів.

24.Отже, Суд доходить до висновків, що діяння, яке інкримінується ОСОБА_1 за своїм характером є «малозначним» і призначення будь-якого адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КупАП в даному випадку не буде відповідати вчиненому (пропорційним).

При цьому, в цій ситуації норми КУпАП (стаття 22) допускають звільнення порушника від адміністративної відповідальності, що є вираженням конституційних принципів верховенства права, додержання гуманізму, справедливості й законності і що можливо і необхідно реалізувати в даній конкретній ситуації.

25.Виходячи з вищевикладеного в даній ситуації є підстави звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, що дозволяє досягти заходів попередження правопорушення і що ґрунтується на нормах закону, зокрема статті 22 КУпАП.

Керуючись статтями 3, 8, 19, 55, 68 Конституції України, статтями 1, 9, 22, 23, 33, 184, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, щодо діяння яке викладено в протоколі серії ГП № 207562.

2. Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення і обмежитись усним зауваженням, щодо діяння яке викладено в протоколі серії ГП № 207563.

3. Закрити провадження в справі за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1, щодо діяння яке викладено в протоколі серії ГП № 207563.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_3