АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/491/18 Головуючий у І-й інстанції - Грицаюк Н.М.
Справа № 206/399/18 Суддя-доповідач - Мудрецький Р.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мудрецький Р.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу останнього на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вирішено стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_2 27 грудня 2017 року о 19:00 годині в м. Дніпрі по вул. Гвая, 95, керував транспортним засобом «ЗАЗ 110206», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці не реагують на світло, почервонілі очі. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, оскільки судом було істотно порушено вимоги КУпАП, зокрема його право на захист, допущена неповнота судового розгляду, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам адміністративного провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не перебував у стані наркотичного сп'яніння, однак без будь-яких пояснень його доставили на патрульному автомобілі до медичного закладу КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР для дослідження на наявність його стану.

Зазначив, що відповідно до п. 17, 20, 22 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп 'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України, від 09.11.2015 № 1452/735 зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров'я. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Вважає, що висновок щодо результатів його медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння складений з порушеннями законодавства, оскільки 27.12.2017 року йому висновок не оголошувався і не надавався, а тому є недійсним. Зазначив, що висновок він не підписував.

Вказав, що суд першої інстанції посилається на протокол медичного огляду за № 4273, який відсутній у матеріалах адміністративної справи, що лікувальний заклад він покинув на своєму автомобілі, під своїм керуванням та зі своїм посвідченням водія. Претензій до нього щодо зазначених дій у працівників поліції не було.

На його думку, суд першої інстанції абсолютно формально та однобічно дійшов висновків про накладання на нього стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, яка передбачає як штраф так і позбавлення права керування транспортним засобом, при тому, що жодна із зазначених судом обставин не була перевірена, встановлена та доведена.

Вважає, що судом першої інстанції фактично порушено його право на захист, оскільки він був позбавлений права участі в розгляді справи, та був позбавлений надати суду докази в підтвердження обставин, що він не перебував у стані наркотичного сп'яніння, тим паче, що він особисто та його родичі викликів до суду не отримували.

Зазначив, що всупереч ст.268 КУпАП, справу було розглянуто за його відсутності, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає положенням ст. 256 КУпАП, а тому не може бути доказом відповідно до ст. 251 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваного рішення, доводів клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду та апеляційної скарги особи, що притягується до адміністративної відповідальності, думку ОСОБА_2, який клопотання про поновлення строку, а також апеляційну скаргу підтримав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про час та дату розгляду адміністративної справи, а також даних про вручення останньому копії оскаржуваного рішення. З огляду на те, що апелянт про ухвалене рішення дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи 12 квітня 2018 року та того ж дня подав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску останнім строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та вважає необхідним задовольнити клопотання, поновивши строк на оскарження постанови та розглянувши подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 146281 від 13 січня 2018 року та висновком КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням обєктивної сторони скоєного ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного спяніння.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Посилання апелянта на необґрунтований розгляд справи судом першої інстанції без його участі, суд розцінює як такі, які на зміст оскаржуваного рішення вплинути не могли, оскільки ОСОБА_2 мав можливість надати відповідні пояснення та докази в обґрунтування незаконності ухваленого відносно нього рішення під час апеляційного розгляду справи.

Що стосується доводів останнього в частині невідповідності дій поліцейських вимогам закону, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 266 КУпАП,огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я.

Згідно з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з визначеними ознаками, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Як вбачається з матеріалів справи, виявивши у ОСОБА_2 ознаки наркотичного спяніння, поліцейські направили його до медичного закладу, в якому й були проведені лабораторні дослідження та в подальшому складено висновок, який став підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Таким чином, поліцейські діяли у відповідності з вимогами закону, а тому у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керуванні транспортним засобом в стані наркотичного спяніння.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, а тому його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Р.В.Мудрецький