Справа № 496/5264/18
Провадження № 3/496/3048/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 602863 від 14 грудня 2018 року, 14 грудня 2018 року о 22 годині 10 хвилин, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в складі ОСОБА_2 + 2 на напрямку Паланка (ОСОБА_3 Молдова) Маяки (Україна) в районі п/зн 0605, на відстані 10 м від лінії Державного кордону України було виявлено двох громадян ОСОБА_3 Молдова на вхід в Україну без вантажу. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у скоєному правопорушенні не визнав та йому були розясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України. Пояснив, що не порушував Державний кордон, а вони з ОСОБА_4, вийшли на човні половити рибу, пересувались вздовж берегу який належить ОСОБА_3 Молдова. Приблизно в зазначений у протоколі час до них стрімко наблизився човен з Українськими прикордониками, які зупинили їх та човен в якорму вони перебували виттягли на теріторію України, де склали протокол про порушення кордону та за невиконання вимог.

Свідок ОСОБА_4 були розясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України та він пояснив, що вони з ОСОБА_1 у той день збирались ловити рибу та Державний кордон не порушували.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП з наступних підстав.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ст. 7 ч. 1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 204-1 КУпАП, встановлено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчиненого у групі, а згідно ст. 9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що спроба перетинання державного кордону України має носити активні дії направлені на незаконне перетинання державного кордону України будь-яким способом:

- поза пунктами пропуску через державний кордон України;

- в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

- за документами, що містять недостовірні відомості про особу.

Відповідно до встановлених обставин ОСОБА_1 на момент затримання знаходився у човні на річці та будь-яких активних дій щодо спроби незаконного перетинання державного кордону України не вчинив (тобто, був відсутній прямий умисел відсутня субєктивна сторона ч. 2 ст. 204-1 КУпАП), хоча у разі порушення, враховуючи незначну відстань до кордону міг би без зусиль повернутися до ОСОБА_3 Молдова.

До протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного доказу про те, що вказана особа дійсно перетнула кордон та знаходилась на відстані 10 метрів від нього, також не пояснено чим був відмічений на річці державний кордон та чим було зафіксовано його перетин останнім.

Крім зазначеного, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні неупереджені свідки, що вносить додатковий сумнів достовірності подій, які викладені в адміністративному матеріалі.

Доказів протилежного матеріали адміністративної справи не містять.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій, одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

На думку суду, органом, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано вимог щодо його належного оформлення та забезпечення обставин його доведення відповідними доказами.

Враховуючи зазначене, протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження в ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст. 62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь ОСОБА_1

Слід зауважити, що протокол складений таким чином, що з нього без допиту осіб взагалі неможливо зясувати, що події відбувались на річці, фарватер якої є державним кордоном між двома краінами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі дані та докази в їх сукупності, вважаю, що у справі відсутні вочевидь достатніх доказів для здійснення переконливих висновків, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, у звязку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 9, 204-1 ч. 2, 247 п. 1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу в його діях вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Буран В.М.

17 грудня 2018 року

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.