Номер провадження: 33/785/1748/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд у складі судді апеляційного суду Одеської області - Комлевої О.С. при секретарі судового засідання - Бєляєвої А.О. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року, про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

встановив:

Зазначеною постановою судді першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, проживаючий за адресою АДРЕСА_1, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 352, 40 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 10.09.2017 року близько 11 години 55 хвилини, керував транспортним засобом ВАЗ 21013 д/з НОМЕР_1 по вул. Бугаївська, 46/3 в м. Одесі стані алкогольного сп'яніння (характерний запах з порожнини рота, порушення координації мови), від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що з оскаржуваною постановою не згодний і вважає її незаконною, з таких підстав:

- суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП та не надав правової оцінки обставинам, які мали суттєве значення для правильного вирішення справ;

- зокрема, суд не врахував, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, не є єдиним джерелом доказів та повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі;

- наявні у матеріалах справи докази, не доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.;

Судом порушені строки застосування адміністративного стягнення у відповідності до ст. 38 КУпАП

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, пояснення свідка ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанову суду змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, а також, що огляд на стан сп'яніння було проведено з порушенням норм законодавства, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду, проте йому не було запропоновано поліцейськими проїхати до закладу охорони здоров'я для проведене медичного огляду на стан сп'яніння, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, з тих підстав, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 174561 від 20.09.2017 року, 20.09.2017 року близько 11 години 55 хвилини, ОСОБА_2, керував транспортним засобом ВАЗ 21013 д/з НОМЕР_1 по вул. Бугаївська, 46/3 в м. Одесі стані алкогольного сп'яніння- характерний запах з порожнини рота, порушення координації мови, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп'яніння та в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду (а.с. 2-3).

За даним фактом співробітники поліції відносно ОСОБА_2 склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З пояснень свідка ОСОБА_4, наданих в суді апеляційної інстанції, він склав протокол відносно ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, та дійсно відмовився в присутності двох свідків від проходження медичного огляду, при цьому повноважень на перевірку проживання свідків у нього не має .

Доводи ОСОБА_2 про те, що ним не було скоєно вчинене правопорушення, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Більш того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що не оскаржував дії працівників поліції.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку проте, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, та суд правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та відмовився від проходження огляду на місці або в умовах медичного закладу, що було встановлене в передбаченому законом порядку.

З наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винність ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, а тому висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про те, що судом було застосовано адміністративного стягнення з порушенням строків у відповідності до ст.. 38 КУпАП, суд ставиться до них критично, з тих підстав, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення 20 вересня 2018 року, свої пояснення свідки надавали 20 вересня 2017 року, однак суд, в своєї постанові помилково зазначив дату 10 вересня 2017.

З таких підстав апеляційний суд дійшов до висновку про зміну постанови в частині скоєння адміністративного правопорушення 20 вересня 2017 року, а ні 10 вересня 2017 року, як помилково зазначено в постанові судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2018 року - змінити, в частині дати складання протоколу а саме змінивши 10 вересня 2017 року на правильну дату 20 вересня 2017 року.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2018 року.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.С.Комлева