Справа № 755/5801/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києва справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності пояснила, проти вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення заперечив, зазначив про необґрунтованість Акту перевірки від 23.02.2018 року, складеного працівниками Головного управління ДФС у м. Києві, який оскаржено до Державної фіскальної служби України 23.03.2018 року.

Суд, заслухавши думку особи, що бере участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 245, 252 КУпАП, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Однак, як встановлено, у судовому засіданні, станом на день розгляду справи, особою, що притягається до адміністративної відповідальності, оскаржується акт перевірки до ДФС, однак станом на день судового розгляду справи відсутнє рішення Державної фіскальної служби України за результатами розгляду скарги.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи до ГУ ДФС у м. Києві, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду.

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 7, 23, 38, 163-1, 221, 245, 247, 252, 256, 277, 278, 283 КУпАП, ст. 56 ПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення повернути до ГУ ДФС у м. Києві ДФС України для усунення вищевиявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

С у д д я :