Справа №584/415/18
Провадження №3/584/139/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року м.Путивль

Путивльський районний суд Сумської області у складі: головуючий - суддя Крєпкий С.І. з участю секретаря судового засідання Ковальової К.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Путивльського відділення поліції Глухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 31.03.2018 близько 15 год. 00 хв. керував автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул.Монастирській в м.Путивль Сумської області в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Сам ОСОБА_1 вину свою не визнав, на підставі ст.63 Конституції України давати пояснення відмовився, що є його конституційним правом.

В ході судового розгляду пояснив, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу.

Захисник надав суду письмові пояснення в яких, посилаючись на рішення Конституційного суду від 22.10.2010 №23-рп/2010, ст.19 Конституції України, рішення Європейського суду з прав людини, зокрема в справі «Яременко проти України №2) від 30.04.2015, -в якому зазначено, що судове рішення має грунтуватися на доказах, що отримані без порушення процесуальних прав осіб, інакше докази, отримані з процесуальними порушеннями є «плодом отруйного дерева» і рішення суду, яке грунтується на таких доказах, є таким, що порушує права особи на справедливий суд, - просив закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП обгрунтовуючи наступним.

ОСОБА_1 ставиться у вину порушення п.9а) ПДР, який в Правилах відсутній взагалі, тому протокол про адміністративне правопорушення не може бути прийнятий як допустимий доказ.

Чинним законодавством України порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння врегульований ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Відповідно до вказаних приписів огляд водія на стан алкогольного сп'яніння може проводитись:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом ;

-лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Закон встановлює лише дві підстави для направлення водія на стан алкогольного сп'яніння до закладу охорони здоровя:

1) відмова від проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу;

2) незгода з результатами огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу в присутності свідків не пропонувався та не здійснювався.

У протоколі відсутні відомості про відмову останнього від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з його результатами, засвідчені двома свідками, як того вимагає встановлений порядок, тому такий огляд відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП вважається недійсним.

Крім того, вказує на те, що спеціальний технічний засіб «Алконт-01 СУ» №1054-15, за допомогою якого здійснювався огляд ОСОБА_1 з метою встановлення стану алкогольного спяніння, пройшов повірку 26.07.2017.

Разом з тим, відповідно до сертифікату міжповірочний інтервал під час затвердження типу аналізаторів не більше шести місяців, тобто огляд здійснювався технічним засобом, який не пройшов відповідну повірку у встановлений строк.

Також зазначив, що направлення поліцейського на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння не відповідає встановленій формі.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного спяніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, його вина підтверджується матеріалами справи.

З висновку №36 від 31.03.2018 та акту медичного огляду №36 від 31.03.2018 щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння вбачається, що ОСОБА_1 близько 15 години 30 хвилин перебував в стані алкогольного спяніння. Результат обстеження технічним засобом Алконт-01 СУ №1054-15, - 1,5 проміле.

В акті також зазначено, що мова у ОСОБА_1 змазана, млява, артикуляція порушена, шкірний покров та слизові оболонки гіперовані, зіниці розширені, рухові вправи виконує невпевнено, зі слів випив 100 грам горілки годину тому.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар психіатр-нарколог Комунального закладу «Путивльська центральна районна лікарня» ОСОБА_3 складений ним висновок та акт медичного огляду підтвердив. Пояснив, що за зовнішніми ознаками, яких не можна приховати, мікросимптоматикою ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння.

Факт керування вказаним у протоколі транспортним засобом ОСОБА_1 31.03.2018 близько 15 години в м.Путивль по вул.Монастирській підтверджується відеозаписом з відеореєстратора, витребуваним за клопотанням захисника ОСОБА_2 (а.с.18)

Згідно з власноручними поясненнями ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, де стоїть його особистий підпис, він з порушенням згоден, з протоколом ознайомлений.

Як видно з його пояснень від 31.03.2018, він 31.03.2018 працював на р.Сейм та вжив 100 грам горілки. Близько 15 години сів на власний автомобіль ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2, та поїхав до додому. По вул.Монастирській був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому проїхати до лікарні. Претензій до працівників поліції не має.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння знайшов своє відображення у ст.266 КУпАП, приписах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров'я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За таких обставин, судом встановлено наявність в діях ОСОБА_1, який за добровільною згодою пройшов медичний огляд стан сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, умисно вчинив адміністративне правопорушення, а не понесення відповідальності за скоєне умисне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Зазначення у протоколі порушення ОСОБА_1 п.9 (а) ПДР замість п.2.9 (а) суд вважає редакційною помилкою, що вбачається зі змісту протоколу та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та не є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Як видно з свідоцтва №1585 про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки Алконт-01 СУ №1054-15, вказаний засіб пройшов повірку 26 липня 2017. Свідоцтво чинне до 26 липня 2018 року.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію №9085/2009 аналізатора вмісту парів алкоголю «Алконт», останній внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволений для застосування на території України.

Дійсно, з сертифікату вказаного засобу вбачається, що міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу аналізаторів, не більше шести місяців.

Разом з тим, згідно з наказом від 13.10.2016 № 1747 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить один рік.

У звязку з цим доводи про те, що застосований під час огляду технічний засіб Алконт-01 не пройшов повірку, є безпідставними.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вищевказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Невідповідність складеного поліцейським ОСОБА_4 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, формі, наведеної в додатку 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не є істотною та не може бути підставою для закриття провадження у справі.

Враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, підлягає призначенню адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає меті адміністративного стягнення.

Керуючись ч.1 ст.130 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 352 грн. 40 коп. (триста пятдесят дві гривні сорок копійок) судового збору.

Розяснити ОСОБА_1 про необхідність повідомити суд про сплату судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області і набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя С.І.Крєпкий