ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Галига І.О., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

В с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №426113 від 01 вересня 2018 року: ОСОБА_1 01 вересня 2018 року о 22 год. 10 хв., в м. Києві, по вул. Празька, 7, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «DRAGER» в присутності двох свідків, результат тесту склав 2,30‰.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Наполягав, що 01 вересня 2018 року о 22 год. 10 хв., він автомобілем НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Празька, 7, в стані алкогольного сп'яніння не керував. Вказував, що даним автомобілем, на його прохання, керувала його знайома ОСОБА_2, яка припаркувала його на узбіччі за вказаною у протоколі адресою та відійшла по особистим справам. Зазначив, що пересів на місце водія для зручності та за для того, щоб полагодити автомагнітолу. Проте автомобіль стояв на місці, нікуди не рухався. В цей час до автомобіля під'їхали працівники поліції на вимогу яких, він будучи пасажиром даного транспортного засобу, пройшов тест на визначення стану сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер». Після чого працівники поліції безпідставно склали відносно нього протокол за ст.130 КУпАП. Не заперечував, що вживав напередодні алкогольні напої, проте вказує що в стані алкогольного сп'яніння автомобілем не керував.

Суд дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З положень ч. 1 ст. 130 КУпАП слідує, що адміністративна відповідальність у даному випадку передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, за ст. 130 КУпАП несе відповідальність лише особа, яка керує ТЗ, а саме водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 Правил дорожнього руху України).

В силу вимог п. 2.9а ПДР України, то вони передбачають, що тільки водієві забороняється , зокрема керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно положень ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Так, у цьому випадку, за клопотанням захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, згідно ст. 272 КУпАП, було допитано свідка ОСОБА_2 яка суду показала, що 01 вересня 2018 року близько 21 год 45 хв вона на прохання ОСОБА_1 керувала його автомобілем НОМЕР_2, в м. Києві, по вул. Празька. Поруч з нею на пасажирському сидінні перебував ОСОБА_1 Зупинившись на узбіччі, неподалік буд №7, розташованого по вул. Празька в м. Києві, вона відійшла на деякий час по особистим справам. ОСОБА_1 в цей час, залишився в салоні автомобіля в якості пасажира. Повернувшись до автомобіля, вона побачила, як працівники поліції почали складати відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за нібито керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, хоча вказаним автомобілем керувала саме вона. Автомобіль, коли вона повернулась перебував на тому ж місці, де вона його і залишила та ОСОБА_1 повідомив їй, що автомобілем у її відсутність він не керував.

Також за клопотанням сторони захисту судом були досліджені письмові пояснення свідка ОСОБА_4, з яких вбачається, що 01 вересня 2018 року близько 21 год 40 хв. він був свідком того, як ОСОБА_1 після вживання алкогольних напоїв, зателефонував своїй знайомій ОСОБА_2 та попросив відвести його додому на належному йому автомобілі НОМЕР_1, на що остання погодилась. В подальшому ОСОБА_2 прибувши до вказаного автомобіля сіла на місце водія, а ОСОБА_1 сів поруч на пасажирське сидіння, після чого вони поїхали до місця проживання ОСОБА_1

Вказані показання свідків, у світлі положень ст. 251 КУпАП, суд визнає належним та допустимим доказом.

На думку працівників поліції, винуватість особи підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою алкотестера «Drager», актом огляду, поясненнями свідків, розпискою та відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, але суд при вивченні останніх встановив наступне.

В судовому засіданні було здійснено перегляд долученого відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції АА00758, однак факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 встановлено не було.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Однак даний відеозапис не відповідає зазначеним критеріям, в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

Щодо пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то суд визнає їх допустимими так, як вони отримані у порядку передбаченому КУпАП, однак не належними, оскільки останні свідками того, як водій, начебто, порушив п. 2.9а ПДР України не були, а в цій справі саме це питання підлягає доказуванню та перевірці.

Порушення пасажиром вимог п. 2.9а Правил не утворює собою склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.

При наданні оцінці долученої до матеріалів справи роздруківки алкотестера «Drager», то даний доказ у розумінні ст. 251 КУпАП суд визнає не належним, оскільки останній, ніяким чином не підтверджує та/або не спростовує наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 в інкримінованих йому обставинах не був водієм транспортного засобу, в розумінні ПДР України.

Крім того сторона захисту зазначає, що працівники патрульної поліції провели огляд на стан сп'яніння за допомогою неналежного газоаналізатора «DRAGER», який не пройшов обов'язкове калібрування у шестимісячний строк, а відтак його покази є недопустимим доказом.

Однак, дані доводи сторони захисту суд не бере до уваги, оскільки згідно Інструкції по експлуатації аналізатора Drager Alcotest 6820, останній має інтервал роботи без корегування (калібровки) показників не менш як 12 місяців. Огляд на стан сп'яніння ОСОБА_1 проводився 01.09.2018 року аналізатором Drager Alcotest 6820, останнє калібрування якого здійснено 25.10.2017 року, тобто до спливу 12 місячного строку.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853), надалі - Інструкції) та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При наданні оцінки акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та розписці ОСОБА_7 від 01 вересня 2018 року, в якій остання вказує: « Я, ОСОБА_7, забираю Т.З. ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_3 та власнику автомобіля протягом 24 год. передавати не буду», то дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП суд визнає не належним, оскільки останні, ніяким чином не підтверджують та/або не спростовують наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину працівниками поліції не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: