ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/199/18 Справа № 175/3657/18 Суддя у 1-й інстанції - Бровченко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

за участю особи, яка притягується

до відповідальності, ОСОБА_2,

представника особи, яка притягується

до відповідальності, адвоката ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 09 вересня 2018 року о 00.50 год. по вул. Білякова, буд. 84 у смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував транспортним засобом "Honda TACT-24", номер рами НОМЕР_1, своїми вказаними діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт просить оскаржувану постанову суду - скасувати, справу про адміністративне правопорушення щодо його підзахисного - закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною в порушення вимог матеріального та процесуального закону.

Вказує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими було допущено помилки, зокрема не зазначено чи відмовлявся її підзахисний від проходження огляду на стан сп'яніння в установі охорони здоров'я, при цьому у протоколі не сформульовано який саме огляд і у який спосіб має пройти ОСОБА_2, при цьому останньому не було роз'яснено його права.

Вказує, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були складені поліцейськими, а останнім взагалі було надано на підпис пусті бланки, після чого їх відпустили, при цьому акт огляду на стан сп'яніння було також надано на підпис незаповненим, також останні взагалі не знали, що написано у поясненнях, що випливає з доданих до апеляційної скарги пояснень зазначених свідків, у зв'язку з чим вищевказані документи не є допустимим доказом у справі, крім того не встановлено, чи були ці свідки присутні безпосередньо при проведенні огляду.

Одночасно вказує, що роздруківка чеку з результатом проходження огляду на стан сп'яніння є неякісною, з нього не вбачається дати результату проведення огляду, апелянт також зазначає, що матеріалами справи взагалі не встановлену чіткої дати події.

Крім того вказує, що судом не було встановлено, що її підзахисний перебуває на обліку у зв'язку з хворобою на цукровий діабет та при зниженню цукру у нього стає нечітка мова, не впевнена хода та з порожнини рота є запах ацетону, який і був сприйнятий як запах алкоголю

Також зазначає, що суд розглянув справу поверхнево та формально, не допитавши свідків в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_2 та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 134566 від 09 жовтня 2018 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованим результатом тесту; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; письмовими поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у присутності яких ОСОБА_2 пройшов відповідний огляд, та частково письмовими поясненнями самого ОСОБА_2

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1, як і показання свідка ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги, які полягають у порушенні з боку поліцейських процедури направлення водіїв для проходження огляду на стан сп'яніння, а саме те, що її підзахисному не було уточнено який саме огляд та у який спосіб він має пройти, то такі доводи є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, а саме поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з яких випливає, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як на місці за допомогою спеціального технічного приладу, так і у відповідній установі охорони здоров'я, при цьому даний факт знаходить своє підтвердження і в наявному відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно того, що під час надання пояснень наявними свідками у провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їм було надано працівниками поліції на підпис порожні бланки, що випливає з доданих до апеляційної скарги додаткових пояснень останніх та ставить під сумнів їх участь безпосередньо під час проходження огляду на стан сп'яніння, то такі доводи є неприйнятними та спростовуються наявним відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого видно, що в процесі складання протоколу у свідків уточнювалися їхні особисті дані та саме у їх присутності було проведено огляд ОСОБА_2 для встановлення його стану сп'яніння, при цьому останнім було надано для огляду і результат такого огляду та вони проти нього не заперечували, що в свою чергу виключає сумніви щодо участі останніх при складанні даного протоколу про адміністративне правопорушення та достовірності зазначених у поясненнях свідків даних і фактичних обставин.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_1, які полягають у тому, що її підзахисний хворіє на цукровий діабет, симптоми якого при зниженні рівня цукру збіжні з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: у нього стає нечітка мова, не впевнена хода та з порожнини рота є запах ацетону, то такі доводи апелянта є неспроможними, оскільки як вбачається з відеозапису наявного в матеріалах провадження впродовж усього проміжку часу спілкування з поліцейськими та під час складання протоколу від ОСОБА_2 не було жодних посилань або скарг на його погане самопочуття у зв'язку з вищезгаданою хворобою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 мають формальний характер та сприймаються судом як такі, що направлені на ухилення її підзахисним від адміністративною відповідальності за вчинене інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу порушень порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Крот С.І.