Справа № 167/110/18 Провадження №33/802/269/18 Головуючий у 1 інстанції:Сіліч І. І.
Категорія:ч.4 ст.122 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп..

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14 грудня 2017 року близько 07 години, на автодорозі Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» 102км+70м, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» д.н.з НОМЕР_2, здійснив рух з другорядної смуги на головну смугу, не надавши переваги в русі автомобілю НОМЕР_1, який рухався по головній смузі руху, змусивши водія даного автомобіля різко змінити напрямок руху та здійснити екстрене гальмування.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, на момент розгляду справи перебував за межами України, про існування оскаржуваного судового рішення він дізнався 23 листопада 2018 року, а тому вважає, що строк оскарження постанови судді пропущений з поважних причин. Зазначає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки його транспортний засіб не було ідентифіковано на місці ДТП, а також не доведено, що саме під його керуванням було вчинено адмінправопорушення. Просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді першої інстанції, а провадження закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1, який підтримав клопотання про поновлення і просив поновити строки апеляційного оскарження, приходжу до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не був присутній під час розгляду справи щодо нього в суді першої інстанції, оскільки не був повідомлений належним чином про її розгляд та в період з 15 лютого 2018 року по 09 травня 2018 року та з 18 червня 2018 року по 26 вересня 2018 року перебував за межами України, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, Рожищенським районним судом ОСОБА_1 надсилалось повідомлення про час та місце розгляду справи на його домашню адресу, яке він отримав особисто 09 лютого 2018 року (а.с.18).

За таких обставин, суд першої інстанції 21.02.2018 правильно розглянув справу без участі ОСОБА_1, оскільки той знав про розгляд справи в суді першої інстанції щодо нього, однак не з'явився в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомляв та заяви про відкладення розгляду справи не подавав.

Крім того, ОСОБА_1 повідомлявся в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що розгляд справи щодо нього буде проведений в Рожищенському районному суді, однак протягом дев'яти місяців не вчиняв будь-яких дій для з'ясування обставин щодо розгляду судом справи відносно нього. Копію вказаного протоколу ОСОБА_1 отримав (а.с.2).

Таким чином, ОСОБА_1 достовірно знав, що розгляд справи щодо нього відбувся 21.02.2018, проте оскаржив постанову судді лише 27.11.2018, подавши апеляційну скаргу із значним пропуском строку апеляційного оскарження (більше 9 місяців).

Жодних даних, які б свідчили про неможливість подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в період з 22.02.2018 до 26.11.2018 (включно) не надано.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Також в рішенні «Пономарьов проти України» суд звернув увагу на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності, вважаю, що переконливі підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді відсутні, у тому числі, враховуючи, що апелянт не навів поважних причин пропуску даного строку, що є підставою для повернення йому апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

В поновленні строку ОСОБА_1 на подачу апеляційної скарги на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року щодо нього - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року - повернути скаржнику.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов